справа № 166/93/26
провадження № 2-н/166/4/26
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

19 січня 2026 року с-ще Ратне

Суддя Ратнівського районного суду Волинської області Фазан О.З., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог ст.163 ЦПК України.

Згідно норми п.5 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

При вирішенні питання про відповідність заяви про видачу судового наказу наведеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства слід враховувати, що до заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають застосуванню і норми СК України, які регулюють питання сплати аліментів (п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження»).

Частиною 5 статті 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту наведених положень ст. 183 СК України право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини має лише той з батьків/законних представників, з яким проживає дитина.

Як слідує зі змісту матеріалів заяви про видачу судового наказу, заявниця не надала належних і допустимих доказів, що підтверджують ту обставину, що дитина проживає сама із нею.

Таким чином, із наданих документів неможливо однозначно встановити факт проживання та утримання неповнолітніх дітей заявником, внаслідок чого не вбачається виникнення у заявника права грошової вимоги у цій частині.

На підставі вищевикладеного, вважаю за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу, роз`яснивши, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 161, 163, 165, 167 ЦПК України, суддя

постановив:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Роз`яснити стягувачу право звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ратнівського

районного суду О.З.Фазан