Провадження № 6/756/34/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Примак-Березовської О.С.,

за участі секретаря - Донеска А.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу - судового наказу від 6 серпня 2025 року таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_1 добровільно щомісячно платив аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей, а тому обов`язок боржника щодо сплати аліментів відсутній, у зв`язку з його добровільним виконанням.

У судове засідання учасники не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Відповідно до частини 3 статті 432 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

6 серпня 2025 року Оболонським районним судом міста Києві видано судовий наказ на підставі заяви ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14 липня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.

Судом встановлено, що під час видачі судового наказу суд виходив з підстав, визначених статтею 160 ЦПК України і підстав для відмови у видачі судового наказу не встановлено.

Разом з тим, судом встановлено, що заявник у період з квітня 2025 року по грудень 2025 року перераховував кошти на утримання дітей у розмірі 7500 грн, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.6-22).

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 160 ЦПК України, із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, зокрема, про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до статті 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Суд звертає увагу на те, що, за змістом статті 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Отже, суд, видаючи наказ про стягнення аліментів на утримання дитини, керувався вимогами статтей 160, 161 ЦПК України, а тому підстав для відмови у видачі такого не було.

Надаючи оцінку доводам заявника, суд зауважує, що обраний спосіб захисту заявника не відповідає легітимній меті, яка покладена в основу розділу VI ЦПК України щодо процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Суд також відхиляє доводи заявника щодо добровільної сплати аліментів, оскільки така сплата не свідчить про відсутність у нього відповідних обов`язань щодо утримання дітей.

За таких обстав, підстав вважати, що судовий наказ від 6 серпня 2025 року видано помилково судом не встановлено.

При цьому, за вказаних у заяві обставин, заявник не позбавлений можливості звернутись з позовом про припинення стягнення аліментів в порядку позовного провадження.

Однак обраний спосіб у вигляді подання заяви щодо визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, не є належним способом захисту у розумінні розділу VI ЦПК України, оскільки видача такого здійснена судом з дотриманням вимог статті 160 ЦПК України.

Враховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який наголошував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року), суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 160, 173, 352-354, 432 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу - судового наказу від 6 серпня 2025 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ Ольга ПРИМАК-БЕРЕЗОВСЬКА