Провадження №22-ц/812/293/26
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Коростієнко Н.С.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Умарової Р.Т.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №467/1773/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке ухвалив Арбузинський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Догарєвої Ірини Олегівни у приміщенні цього суду 03 листопада 2025 року, повне судове рішення складено 05 листопада 2025 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів,

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

у с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства, стягнення аліментів та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Позов мотивований тим, що позивачка та відповідач ОСОБА_2 спільно проживали декілька місяців у 2011 року та у 2012 року без укладення шлюбу. Від цих відносин ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила сина ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач. Відомості про батька внесені до актового запису про народження дитини в порядку, передбаченому статтею 135 СК України. Відповідач відмовився подати до органу РАЦС заяву про реєстрацію батьківства і не надає позивачці допомоги на утримання дитини.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просила визнати ОСОБА_2 батьком її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести відомості про нього до актового запису про народження дитини та стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути понесені нею судові витрати

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав позовні вимоги в частині визнання його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та підтвердив, що між ним та позивачкою у 2011 року були стосунки без реєстрації шлюбу, в цей період у них народився син, якому позивачка сама відмовилася надавати прізвище батька. В подальшому стосунки припинилися та вони з позивачкою майже не спілкувалися. Він не відмовлявся подавати спільну заяву до органів РАЦС, в межах своєї фінансової спроможності надавав допомогу дитині, однак вважає вказаний позивачкою розмір аліментів необґрунтованим в силу обставин, які з ним трапились. Так, він має іншу сім`ю та неповнолітню дитину. На його утриманні перебуває матір, яка є інвалідом ІІІ групи. Крім того, він був звільнений зі служби у ЗСУ за станом здоров`я, має захворювання кульшових суглобів, яке потребує лікування. З огляду на викладене просить позовні вимоги задовольнити частково, визнати його батьком ОСОБА_3 . Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини задовольнити частково у розмірі 16,5% його заробітку щомісяця. Також відповідач просив не стягувати з нього судовий збір, оскільки він намагався до цього часу добровільно сплачувати аліменти, але позивачка звернулась до суду, що спричиняє йому додаткові збитки у разі прийняття відповідного судового рішення.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2025 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалено внести зміни до актового запису № 12, складеного 04 липня 2012 року Виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області про народження ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, вказавши батьком дитини громадянина України ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . По батькові дитини змінити на « ОСОБА_4 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 02 грудня 2024 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп., витрати на залучення експерта в розмірі 18476 грн 09 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 811 грн 50 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про те, що біологічне батьківство ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є доведеним окрім визнання батьківства щодо дитини позивачки ОСОБА_2 також висновком експерта від 13 серпня 2025 року №СЕ-19/115-25/9567-БД.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на дитину, суд виходив з того, що позивачка і відповідач повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину сторони не досягли, отже, аліменти підлягають стягненню з відповідача в судовому порядку.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягнувши аліменти на дитину в розмірі 1/6 частини заробітку, суд врахував стан здоров`я дитини, оскільки ОСОБА_3 згідно довідки №93540 від 10 жовтня 2025 року НКП «Південноукраїнський МЦП МСД» перебуває на «Д» обліку у лікарів невролога та офтальмолога, часто хворіє простудними захворюваннями, потребує консультацій обласних спеціалістів ОДКЛ, лікування та оздоровлення; а також стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, взявши до уваги, що останній страждає на низку захворювань, зокрема, асептичний некроз голівок обох стегнових кісток зі значним порушенням функції, частина з яких є наслідками травм, пов`язаних із захистом Батьківщини, та відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 травня 2025 року №137 звільнений з військової служби за станом здоров`я, а згідно витягу №240/25/2517/В з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №240/25/2517/Р від 07 серпня 2025 року йому з 07 серпня 2025 року відповідачу встановлено ІІІ групу інвалідності. Також суд врахував, що ОСОБА_2 має на утриманні іншу дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ухваленим рішенням в частині розміру стягнутих аліментів на утримання дитини, а тому просить його в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вимога щодо аліментів на сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно не є надмірною та ґрунтується на законі - положеннях частини 5 статті 183 СК України та пункті 4 частини 1 статті 161 ЦПК України. Крім того, позивачка вказує, що відповідно частини 2 статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ОСОБА_7 вважає, що немає підстав для зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину заробітку (доходу) ОСОБА_2 , оскільки він не є інвалідом. Фактично і юридично на утриманні останнього нікого немає. Мати ОСОБА_2 не перебуває на утриманні відповідача, тому що отримує пенсію за віком, за станом здоров`я не потребує догляду, і не має рішення суду про її перебування на утриманні сина. Наявність у відповідача дитини від іншого шлюбу 2015 року народження, на думку позивачки, не свідчить про його утримання відповідачем. Отже, ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти на утримання їх дитини у розмірі 1/6 частини свого заробітку (доходу) щомісячно. Також, позивачці незрозуміло, чому суд не розглядав можливість стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача, а зразу зменшив розмір аліментів до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно. До того ж суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач з дня народження ОСОБА_3 до ухвалення рішення судом матеріальної допомоги на його утримання ніколи не надавав, стягнення аліментів будуть тривати всього п`ять років - до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_1 зауважує, що суд не врахував стан здоров`я їх дитини, яка потребує постійного лікування зору, інших захворювань, а також строк, який залишився до повноліття сина.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Умарова Р.Т. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити як безпідставної, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити в силі як таке, що ухвалено з дотриманням вимог закону.

Щодо меж апеляційного розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів, тому з урахуванням вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається і таке встановив суд першої інстанції, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серія НОМЕР_2 , яке видано 04 липня 2012 року (а.с. 7).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №1 від 28 лютого 2023 року ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в с-щі Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, актовий запис №12 складений 04 липня 2012 року Виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області. Відомості про батька (відповідно до частини 1 статті 135 СК України): ОСОБА_3 , громадянин України. Відомості про матір: ОСОБА_1 , громадянка України (а.с. 160).

ОСОБА_3 проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні (а.с. 8, 9).

Ухвалюючи у справі, яка переглядається, рішення в неоскаржуваній частині, суд визнав ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 та ухвалив внести зміни до актового запису №12 про народження останнього, вказавши батьком дитини ОСОБА_2 , а по батькові дитини змінити на « ОСОБА_4 ».

ОСОБА_2 добровільно аліменти у спосіб, визначений статтею 187 СК України, на утримання ОСОБА_9 не сплачує, між сторонами не досягнуто домовленості щодо участі батька в його утриманні.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно частини 2 статті 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя.

Відповідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За такого вирішальним при розгляді спорів про стягнення аліментів на утримання дитини є встановлення, з ким проживає дитина, а також наявність (відсутність) домовленості між цією особою та іншим з батьків щодо розміру та способу надання утримання на дитину.

Суд першої інстанції у справі, яка переглядається, встановивши на підставі наданих сторонами доказів, що малолітній син сторін на день ухвалення судом рішення проживає зі своєю матір`ю, яка його утримує, а між сторони існує спір щодо розміру утримання дитини, яке має надавати батько дитини відповідач у справі, дійшов висновку про стягнення з останнього аліментів.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом розміром стягнутих аліментів 1/6 частина усіх видів заробітку (доходу) відповідача та відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, як того вимагала позивачка у позові.

При визначенні розміру аліментів згідно статті 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 СК України).

Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З урахуванням змін, які були внесені до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Наведені норми права дають підстави для висновку, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і розмір такого утримання має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У разі невиконання одним із батьків такого обов`язку спір щодо аліментів вирішується судом за позовом того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини 3 та 4 статті77 ЦПК України).

Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи і такі докази та фактичні обставини врахував суд при ухваленні рішення в оскаржуваній частині, малолітній син сторін ОСОБА_9 згідно довідки №93540 від 10 жовтня 2025 року НКП «Південноукраїнський МЦП МСД» перебуває на «Д» обліку у лікарів невролога та офтальмолога, часто хворіє простудними захворюваннями, потребує консультацій обласних спеціалістів ОДКЛ, лікування та оздоровлення (а.с. 149).

Відповідач згідно відомостей, що зазначені у виписці із медичної карти стаціонарного хворого №1021, проходив лікування у період з 13 березня 2025 року по 24 березня 2025 року у військовому госпіталі НОМЕР_3 за основним діагнозом - ідіоматичний асептичний некроз кістки, множинні локалізації та низкою супутніх діагнозів (а.с. 62-63).

Згідно довідки Військово-лікарської комісії №2025-0324-1045 від 24 березня 2025 року (а.с. 67), свідоцтва про хворобу №2025-0324-1045 від 24 березня 2025 року (а.с. 81-84) солдат ОСОБА_2 страждає на низку захворювань, зокрема, асептичний некроз голівок обох стегнових кісток зі значним порушенням функції, що пов`язане з проходженням військової служби, наслідки травм, пов`язаних із захистом Батьківщини, та на загальні захворювання, які не пов`язані з проходженням військової служби.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 травня 2025 року №137 ОСОБА_2 звільнений з військової служби за станом здоров`я (а.с. 154).

Згідно витягу №240/25/2517/В з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №240/25/2517/Р від 07 серпня 2025 року ОСОБА_2 з 07 серпня 2025 року встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюваннями, одержаними в період військової служби. Основний діагноз первинний - коксартроз, двобічний. Наявні ускладнення та супутні діагнози (а.с. 113-116).

За інформацією, яка міститься у довідці №95 від 30 жовтня 2025 року, виданій ТОВ «Інтекс-Агро», ОСОБА_2 працював трактористом-машиністом с/г виробництва. Заробітна плата за період з 01 липня 2025 року по 27 жовтня 2025 року склала 74470,58 грн. (а.с. 148).

ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_10 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 21 травня 2015 року Серія НОМЕР_4 (а.с. 34), в якому ІНФОРМАЦІЯ_7 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 21 липня 2015 року серія НОМЕР_5 (а.с. 35).

Згідно довідки про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20 березня 2025 року №249 ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 . До складу його сім`ї входять та зареєстровані за цією адресою син ОСОБА_5 та мати ОСОБА_6 (а.с. 66, 75).

Відповідно до витягу із акту огляду у МСЕК Серія МСЕ-04 №014247 ОСОБА_6 16 березня 2005 року встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. (а.с. 85).

Згідно висновку №459 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 23 вересня 2024 року, ОСОБА_6 рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Згідно акту проведення обстеження сім`ї №1 від 02 жовтня 2024 року ОСОБА_2 за місцем проживання по АДРЕСА_1 постійно надає послуги з догляду ОСОБА_6 .

Отже, суд при визначенні розміру аліментів, які належить стягувати з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_9 , враховував стан здоров`я цієї дитини, стан здоров`я відповідача, який є особою з інвалідністю ІІІ групи та звільнений зі служби у Збройних силах України за станом здоров`я, наявність у нього інших утриманців сина ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи.

Врахувавши відповідно до вимог статті 182 СК України стан здоров`я малолітнього сина сторін, стан здоров`я відповідача, який має низку важких захворювань, внаслідок чого потребує постійного лікування і був звільнений з військової служби, наявність у відповідача інших утриманців малолітнього сина та непрацездатної матері, яка є людиною з інвалідністю ІІІ групу, надав належну правову оцінку таким фактичним обставинам та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову про стягнення аліментів та стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на сина в розмірі 1/6 частини заробітку, що відповідає як інтересам сина сторін, так і не призведе до порушення прав відповідача.

Доводи апеляційної скарги є аналогічним із запереченнями позиції відповідача про часткове визнання позовних вимог щодо стягнення аліментів в суді першої інстанції, були ретельно досліджені та відхилені судом першої інстанції, не спростовують його висновків та не приймаються колегією суддів.

Так, не заслуговує на увагу посилання позивачки на те, що наявність у відповідача іншої дитини не свідчить про його утримання, оскільки, враховуючи, що дитина проживає разом з батьком та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття, який ґрунтується на законі статті 180 СК України і не залежить від наявності судового рішення про стягнення аліментів, не є обов`язковим надання інших доказів на підтвердження факту утримання батьком дитини.

Щодо посилань на те, що спільний син сторін потребує лікування, суд першої інстанції взяв це до уваги при визначенні розміру аліментів, а також правильно звернув увагу позивачки, що у разі наявності додаткових витрат на таке лікування вона має право на звернення з позовом в порядку статті 185 СК України щодо визначення участі батька дитини у таких витратах.

Твердження в апеляційній скарзі, що відповідач не є особою з інвалідністю, спростовується наявним у справі витягом №240/25/2517/В з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №240/25/2517/Р від 07 серпня 2025 року.

Не є слушними аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач з дня народження сина кошти на його утримання не надавав, а стягнення аліментів буде тривати лише п`ять років до повноліття сина, оскільки позивачка на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними правами як той з батьків, з ким проживає дитина, та не звернулася раніше з позовом про встановлення батьківства та стягнення аліментів, але такі обставини не враховуються при визначенні розміру аліментів. Натомість вимоги про стягнення аліментів за минулий час на підставі положень частини 2 статті 191 СК України ОСОБА_1 не заявила.

Позивачка помилково посилається на положення частини 5 статті 183 СК України та пункту 4 частини 161 ЦПК України щодо визначення аліментів на одну дитини в розмірі однієї чверті усіх видів заробітку (доходу), оскільки такий розмір аліментів стягується при зверненні із заявою про видачу судового наказу (у наказному провадженні), тоді як при вирішення спору про стягнення аліментів їх розмір визначається судом.

Оскільки рішення суду в частині стягнення аліментів ухвалено судом першої інстанції відповідно до положень матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та з дотриманням вимог процесуального права, відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для його скасування.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2025 року в частині стягнення аліментів на дитину залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_________________________________________

Повна постанова складена 21 січня 2026 року