Справа № 352/1467/25
Провадження № 22-ц/4808/125/26
№22-ц/4808/126/26
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Луганської В.М.,

суддів: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Гудяк Х.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , Тисменицька міська рада Івано-Франківської області, Державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг Тисменицької міської ради Вербицька Мар`яна Михайлівна ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 ,

на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2025 року та додаткове рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року, ухвалених в складі судді Гриньківа Д.В.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, Державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Тисменицької міської ради Вербицької Мар`яни Михайлівни про часткове визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, про часткове визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на 3/8 частки на земельні ділянки,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_4 звернулась в суд із зазначеними вимогами, в обґрунтування яких зазначила, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2024 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5 , яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.05.2024 року.

На підставі вказаних судових рішень державним реєстратором виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Плієнком В.С. внесено запис до Державного реєстру речових прав, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 73696257 від 18.06.2024 року щодо права спільної часткової власності ОСОБА_1 у розмірі 3/8 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Тисменицької міської ради Івано-Франківської області від 23лютого 2024 року №01/01-16 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку кадастровий номер :005:1138 площею 0, 2500 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за дресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому відповідач ОСОБА_2 подав заяву про поділ вказаної земельної ділянки на дві розміром 0,1495 га та розміром 0.1005 га без зміни цільового призначення.

Державним реєстратором Тисменицької міської ради Івано-Франківської області Вербицькою М.М. 17.05.2025 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:1145 площею 0,1005 га та :01:005:1146 площею 0,1495 га.

Позивачка зазначила, що земельні ділянки площею 0.1495 га та площею 0.1005 га знаходяться під житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 щодо права власності на який виник спір між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .

Позивачка посилається на те, що ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку із порушенням вимог законодавства та законних інтересів ОСОБА_1 . Об`єкт нерухомого майна (домоволодіння) належить сторонам спору на праві спільної часткової власності - 5/8 належить ОСОБА_2 та 3/8 належать ОСОБА_1 , то в таких же частках співвласники мають набути право власності на земельну ділянку, на якій знаходяться вищевказаний об`єкт нерухомого майна.

На даний час позивачка не може реалізувати своє право спільної часткової власності на спірне майно у зв`язку з існуванням документа, що посвідчує таке право за іншою особою відповідачем ОСОБА_2 .

Просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Тисменицької міської ради Івано-Франківської області 301/01-16 від 23 лютого 2024 року щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер :01:005:1138 площею 0,2500 га із цільовим призначенням «02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» за адресою АДРЕСА_1 у частині 3/8 частки на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 .

Визнати незаконним та скасувати прийняте державним реєстратором Тисменицької міської ради Івано-Франківської області Вербицькою М.М. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 73182090 від 17.05.2024 року на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровим номер :01:005:1145 площею 0.1005 га у частині 3/8 частки на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 ;

Визнати незаконним та скасувати прийняте державним реєстратором Тисменицької міської ради Івано-Франківської області Вербицькою М.М. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 73184061 від 17.05.2024 року, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:1146 площею 0,1005 га;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:005:1145 площею 0,1005 га;

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:005:1146 площею 0,1495 га;

Судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:1145 площею 0,1005 га.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:1146 площею 0,1495 га.

В задоволенні позову в іншій частині та щодо відповідачів Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, Державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Тисменицької міської ради Вербицької М.М. відмовлено.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2021, 07 грн судового збору.

Додатковим рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від від 07 листопада 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Не погодившись з вказаними рішеннями суду ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Скасувати додаткове рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правову допомогу в сумі 20 000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що скаржник не погоджується з висновком суду щодо належного способу захисту права позивачки шляхом визнання за нею права власності на частку земельних ділянок. Належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов про, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 року по справі № 902/122/24.

Судом встановлено, що частка у земельних ділянках з кадастровими номерами :01:005:1146 та :01:005:1145, які є предметом спору, зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 . Відповідно позивач мав звернутися до відповідача із позовом про витребування нерухомого майна із чужого володіння, що є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно. В даному випадку належним способом захисту права позивача є віндикаційний позов.

Посилається на те, що оскільки оскаржується основне рішення суду, то і оскаржується додаткове рішення суду від 07 листопада 2025 року та заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги у розмірі 20000, 00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції щодо захисту порушеного права не відповідають вимогам закону. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права власності. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що визнання права власності за позивачкою на 3/8 земельних ділянок, на яких знаходиться об`єкт нерухомого майна в порядку ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України є ефективним способом захисту порушеного права позивачки, оскільки до ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі у ОСОБА_1 було відсутнє право спільної часткової власності на спірні земельні ділянки.

Представник позивачки зазначив, що до заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу було долучено копію договору про надання правової допомоги від 28.04.2025 року, додаткової угоди та акт наданих послуг від 27.10.2025 року.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу в межах її доводів.

У судове засідання ОСОБА_1 та її представник не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Апеляційним судом за місцем реєстрації місця проживання позивачки надсилалася судова повістка-повідомлення, яка повернулась на адресу Івано-Франківського апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України вона є такою, що отримала судову повістку-повідомлення.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про дату та час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Представник Тисменицької міської ради, відповідач державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг Тисменицької міської ради Вербицька М.М. в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документу, що відповідно до положень ч.5 ст.130 ЦПК України вважається врученням повістки. 03.12.2025 року на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника Тисменицької міської ради.

Заслухавши доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24жовтня 2008року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2025 року, оскаржується відповідачем в частині задоволення позовних вимог, а саме в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 3/8 частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:1145 площею 0,1005 га та визнання за ОСОБА_1 права власності на 3/8 частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:1146 площею 0,1495 га.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо оскарження рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачу, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст.367ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині, а саме в частині задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 3/8 частки земельних ділянок.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 3/8 частки земельних ділянок, суд виходив з того, що частка у земельних ділянках, які є предметом спору, зареєстрована за ОСОБА_2 в той же час згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №352/2412/21 за позивачкою визнано право власності на 3/8 частини будинку з господарськими будівлями і спорудами. Об`єкт нерухомості знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:005:1146 та :01:005:1145, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до ст.120 ЗК України та ст.378 ЦК України при переході права власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 право власності ОСОБА_2 на відповідну частку земельних ділянок припинилось. Земельні ділянки належать ОСОБА_2 на праві власності, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначене свідчить про порушення прав позивачки, оскільки це позбавляє можливості в установленому законом порядку їй зареєструвати своє право власності. Суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання права власності на частку земельних ділянок в порядку ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.01.2024 року ОСОБА_2 звернувся до Тисменицької міської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:1138 площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

До заяви ОСОБА_2 додав технічну документацію із землеустрою, в якій міститься копія свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане державним нотаріусом Колтун С.В. на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Право власності на зазначене будинковолодіння зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 в частці 1/1.

Згідно витягу з рішення 38 сесії 8 демократичного скликання Тисменицької міської ради Івано-Франківської області від 23.02.2024 року №01/01-16 затверджено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність громадян земельні ділянки, згідно Додатку №1.

Відповідно до Додатку №1 до вказаного рішення під порядковим номером 18 значиться ОСОБА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:005:1138, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою АДРЕСА_1 .

10 травня 2024 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про поділ вищевказаної земельної ділянки на земельну ділянку розміром 0,1495 га та на земельну ділянку розміром 0,1005 га без зміни цільового призначення, із проханням зареєструвати кожну земельну ділянку в Державному земельному кадастрі з присвоєнням окремого кадастрового номеру та в Державному реєстрі речових прав.

14 травня 2024т року на підставі заяви ОСОБА_2 державним реєстратором Тисменицької міської ради Івано-Франківської області Вербицькою М.М. 17 травня 2025 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:1145 та :01:005:1146.

Державним реєстратором Тисменицької міської ради Івано-Франківської області Вербицькою М. М. внесено записи до Державного реєстру речових прав, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 73182090 від 17.05.2024 року про право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:1145 площею 0,1005 га та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 73184061 від 17.05.2024 року про право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:1146 площею 0,1495 га.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено. Визнано частково недійсним в частині 3/8 частки спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 листопада 2022 року НСВ 965297, у спадковій справі №210/2022 р., зареєстроване в реєстрі за № 774, видане ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.05.2024 року рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2024 року залишено без змін.

На підставі рішення Тисменицького районного суду у справі №352/2412/21 14.06.2024 року зареєстровано право власності у частці 3/8 за ОСОБА_4 на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі №916/1608/18 зазначено, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статей 328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У статтях 317, 319 ЦК України передбачено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 3/8 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:005:1145 площею 0,1005 га, право власності на 3/8 частки земельної ділянки кадастровий номер :01:005:1146 площею 0,1495 га, оскільки вона є власником 3/8 частини будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 , які розміщені на вказаних земельних ділянках.

Судом встановлено, що рішення 38 сесії 8 демократичного скликання Тисменицької міської ради Івано-Франківської області від 23.02.2024 року №01/01-16 затверджено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у приватну власність громадян земельні ділянки, згідно Додатку №1. Відповідно до Додатку №1 до вказаного рішення під порядковим номером 18 значиться ОСОБА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:005:1138, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою АДРЕСА_1 .

10 травня 2024 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про поділ вищевказаної земельної ділянки на земельну ділянку розміром 0,1495 га та на земельну ділянку розміром 0,1005 га без зміни цільового призначення.

14 травня 2024 року на підставі заяви ОСОБА_2 державним реєстратором Тисменицької міської ради Івано-Франківської області Вербицькою М.М. 17 травня 2025 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:005:1145 та :01:005:1146.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої 29.04.2025 року, 17.05.2024 року державним реєстратором Тисменицької міської ради Івано-Франківської області Вербицькою М. М. внесено записи до Державного реєстру речових прав, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 73182090 від 17.05.2024 року про право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:1145 площею 0,1005 га та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 73184061 від 17.05.2024 року про право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:005:1146 площею 0,1495 га.

На вказаних земельних ділянках знаходиться об`єкт житлової нерухомості - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 лютого визнано частково недійсним в частині 3/8 частки спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 листопада 2022 року НСВ 965297 у спадковій справі №210/2022 р., зареєстроване в реєстрі за № 774, видане ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною першою статті 120 ЗК України у редакції на час набуття позивачем права власності на частину будинку,передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частина перша статті 377 ЦК України передбачає перехід до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, права власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України відображений принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою є віндикаційний позов. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

З урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ефективним способом порушеного права позивачки є визнання права власності на 3/8 частини земельних ділянок. З урахуванням викладеного, колегія суддів не приймає до уваги посилання представника позивачки ОСОБА_6 щодо відсутності підстав для звернення до суду із віндикаційним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2025 року в оскаржуваній частині скасувати,ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Що стосується додаткового рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року, апеляційний суд виходить з того, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

З урахуванням того, що рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2025 року в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, то додаткове рішення цього ж суду від 07 листопада 2025 року також належить скасувати.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 3031,61 грн.

Оскільки судом задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , тому понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 3031,61 грн.

На адресу апеляційного суду 13.01.206 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесення ОСОБА_1 витрат на правову допомогу та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, відмовлено позивачці у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на 3/8 частини земельних ділянок, то клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, Державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Тисменицької міської ради Вербицької Мар`яни Михайлівни про часткове визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, про часткове визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на 3/8 частки на земельні ділянки відмовити.

Додаткове рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 ,ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3031,61 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 січня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева