н/п 2/490/1074/2026 Справа № 490/9239/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Могила Д.І., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2025 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з вищевказаним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 р. по справі №490/4362/14-ц, провадження 490/2269/2014 з на 1/8 частини та стягувати з мене ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що аліменти сплачувались поштовими переказами через АТ «Укрпошта». З 04.02.2020 р. уклав контракт на проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 . З переходом на військову службу у військову НОМЕР_3 аліменти стягувались з заробітної плати фінансовою частиною в/ч НОМЕР_2 . Заборгованість по аліментам станом на 2023 рік відсутня. Зазначає, що виникли обставини, які свідчать про зміну його сімейного та матеріального стану, що є підставою для зменшення розміру аліментів.

Під час проходження військової служби були отримані численні травми, які кваліфікуються як тяжкі, з приводу яких проходив лікування. Так як за результатами лікування не було покращення стану здоров`я, на підставі висновку МРТ та заключення нейрохірургу було рекомендовано оперативне лікування ( консультативний висновок нейрохірурга від 20.03.2023)

Крім того, зазначає, що в період під час лікування було виявлено асептичний некроз обох кульшових суглобів, і 23.01.2025 року виконано оперативне втручання: тотальне ендопротезування лівого кульшового суглобу. На лікуванні з приводу цієї операції перебував більше ніж 1,5 місяці. За час проходження військової службив зоні бойових дій переніс декілька повторних акубаротравм (травень 2022, червень 2022, листопад 2022, липень 2024) без пошкодження барабанних перетинок. Всі наявні травми були отримані в зоні бойових дій під час виконання бойових завдань по захисту батьківщини, що підтверджується письмовими доказами. 05.04.2025 року комісією ВЛК визнаний непридатним до військової служби назавжди. Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 27.05.2025 р. № 211 солдата ОСОБА_1 , звільнено з військової служби на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. Надалі потребується ще одна операція по заміні правого тазостегнового суглобу , а також необхідне протезування вуха. Оскільки численні оперативні втручання, обстеження потребували значних вкладень (біля 800 000 гривень), був змушений брати кошти в борг. До теперішнього часу ще не зміг повернути ці кошти.

Погіршення здоров`я через отримані травми в зоні бойових дій, проведені оперативні втручання на теперішній час спричинилозначне погіршення здоров`я, що призвело до погіршення мого матеріального стану, оскільки за рішенням ВЛК вивільнений з військової служби, ялише з 03.10.25 р. отримує пенсію по інвалідності.

У зв`язку із отриманою інвалідністю позбавлений можливості працювати та матеріально забезпечувати себе, сім`ю та сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки призначеної йому пенсії. У зв`язку із інвалідністю не має інших видів доходу крім пенсії, яка є незначною. Таким чином, зазначені обставини та наведені докази свідчать про зміну матеріального стану.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.11.2025 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представником позивача подано заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, справу просив розглянути без їхньої участі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, від її представника адвокатат Щербакової А.О, надходили заяви про ознайомлення з матеріалами справи, проте жодної заяви по суті справи від сторони відповідача не надходило.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 17 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Міським відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №100.

В період шлюбу у сторін по справі народилась дитина, син ОСОБА_3 про що зроблений відповідний актовий запис Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції за №3354 від 15.10.2009.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2012 року по справі №1423/13489/2012, яке набрало законної сили 14.09.2012 р., шлюб між мною та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року по справі № 490/4362/14-ц з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини всіх видів заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2014 року до повноліття дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в лавах Збройних сил України з лютого 2020 року по лютий 2023 року в в/ч НОМЕР_2 , а з травня 2024 року по травень 2025 року по мобілізації в в/ч НОМЕР_4 .

З наданих медичних документів вбачається, що внаслідок поранення, отриманого при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, ОСОБА_1 зазнав численних тілесних ушкоджень, зокрема перелому верхньо-переднього краю лівої п`яткової кістки на рівні п`ятково-кубовидного суглоба зі зміщенням на товщину кортикального шару.

Зазначені тілесні ушкодження суттєво обмежують рухову активність, унеможливлюють повноцінне виконання трудових функцій та призвели до тимчасової втрати працездатності. При цьому особа перебуває на лікуванні та потребує подальшого медичного нагляду і реабілітації, що зумовлює додаткові витрати та впливає на її матеріальний стан і можливість виконання аліментних зобов`язань у раніше встановленому розмірі.

Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 08.10.2025 року №45/25/2251/Р прийнято рішення про встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності строком на 1 рік, захворювання з приводу проходження військової служби.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

За змістом даної норми зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, або ж зміни сімейного стану платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці. Вказана позиція відображена у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 № 3 роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання щодо зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Частина 2 статті 182 СК України визначає мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці.

Виходячи з наведених позивачем доводів, дослідивши докази, додані до позовної заяви, медичні документи, які свідчать про значне погрішення стану здоров`я позиваач, що потребує тривалого та вартісного лікування, неможливість працювати, та враховуючи першочергові інтереси дитини, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що первісно з позивача на утримання дитини стягувались аліменти у розмірі 1/4 від усіх видів його доходу. Позивач просить зменшити розмір аліментів до 1/8 у зв`язку зі складним матеріальним становищем та погіршенням стану здоров`я, яке настало внаслідок отримання ним тяжких тілесних ушкоджень під час безпосередньої участі у бойових діях, що суттєво вплинуло на його працездатність та рівень доходів.

Разом із тим, з огляду на необхідність забезпечення належного рівня утримання дитини, а також з урахуванням балансу інтересів сторін, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має бути зменшений саме до 1/6 частини всіх видів заробітку платника аліментів.

При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз. 4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006року.

Аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.ст.182,192 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 141, 259 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 180,181,182,192 Сімейного Кодексу України суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 р. по справі №490/4362/14-ц, з 1/4 частини заробітку платника до 1/6 частини від усіх видів заробітку платника.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Відкликати з примусового виконання виконавчий лист, виданий на підставі рішення Центрального районного суду від 24.06.2014 року у справі №490/4362/14 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача,але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитин відповідного віку, починаючи з 02.04.2014 року до повноліття дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. А. Гуденко