Провадження № 22-ц/812/176/26
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 січня 2026 року м. Миколаїв

справа № 487/6300/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участі заявника ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

Миколаївської міської ради

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 17 жовтня 2025 року під головуванням судді Нікітіна Д.Г. в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена, у цивільній справі

за заявою

ОСОБА_3 , поданою її представником - адвокатом Абакумовим Станіславом Миколайовичем, заінтересована особа: Миколаївська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У серпні 2025 року ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Абакумова С.М. звернулася із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Заявник зазначав, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з 2000 року проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Шлюб не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. Були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, мали взаємні права та обов`язки. Прописані були за різними адресами, та проживали деякий час за місцем реєстрації ОСОБА_3 , але більшість часу за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 . В період спільного проживання, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вели спільне господарство, разом відпочивали, виховували доньку заявниці.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Організацію поховання та всі витрати повязані із похованням заявниця взяла на себе.

Представник заявниці зазначав, що про відносини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як чоловіка та дружини, свідчать фотокартки, на яких вони зображені у сімейному колі, на сімейному відпочинку в різні періоди сімейного життя. Факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як чоловіка та дружини, підтверджується показами свідків, які знають родину давно: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . У заявниці збереглися особисті документи її померлого чоловіка, а саме посвідчення водія, диплом, військовий квиток, свідоцтво про народження, що також, свідчить про тривалі сімейні відносини.

18 липня 2025 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , на належне спадкодавцю майно - квартиру АДРЕСА_1 , проте приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєвою І.М. було відмовлено ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії та винесено відповідну постанову, у зв`язку із тим, що згідно наданих ОСОБА_3 документів, неможливо встановити родинні та інші відносини заявника зі спадкодавцем. Таким чином, встановлення факту необхідне для отримання спадщини заявницею.

Посилаючись на викладені обставини, представник заявниці просив суд встановити факт проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу у період з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2025 року заяву задоволено. Постановлено встановити факт проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу у період з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що надані заявницею докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, і в своїй сукупності підтверджують факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу за зазначений у заяві період.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник Миколаївської міської ради, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду, невідповідність фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги представник Миколаївської міської ради зазначав, що оскаржуване рішення було ухвалене без урахування позиції Миколаївської міської ради щодо відсутності достатньої кількості доказів на підтвердження наявності відповідного юридичного факту.

Апелянт вказує, що надані заявницею до заяви документи, наприклад, посвідчення водія ОСОБА_4 , диплом, свідоцтво про народження, військовий квиток ОСОБА_4 , самі по собі жодним чином не доводить наявність факту проживання однією сім`єю. Вказані документи є особистими документами ОСОБА_4 , а отже не можуть доводити факт спільного проживання заявника з останнім, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. А отже, на думку апелянта, суд не повинен був враховувати їх як допустимі докази, оскільки вони не стосуються предмету доказування.

Крім того, апелянт зазначає, що лише показаннями свідків, за відсутності інших доказів, а також спільними світлинами не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Представник міської ради також зазначає, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуваннях свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталених відносин, які притаманні подружжю.

Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції є таким, що не відповідає нормам матеріального права та практиці Верховного Суду.

Узагальненні доводи інших учасників справи

На вказану апеляційну скаргу від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який сформований в системі «Електронний суд» її представником - адвокатом Абакумовим С.М.

Представник заявниці, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Представник заявниці зазначав, що судом було взято до уваги не один окремий доказ, а всі докази в їх сукупності, які дають чітку картину про спільне проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та дружини. Так, і зберігання особистих документів ОСОБА_4 за адресою спільного проживання, і спільний регулярний відпочинок, і спільне виховання доньки заявниці, і спільні фотографії за різні періоди життя, і покази свідків, які вказували на наявність спільних обов`язків і ведення спільного господарства ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , і купівля ОСОБА_4 квартири для спільного проживання з ОСОБА_10 , і факт поховання ОСОБА_4 . ОСОБА_3 , все це, свідчить про стійкі сімейні відносини між ОСОБА_4 і

ОСОБА_3 .Мотивувальна частина

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Фактичні обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

18 липня 2025 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , на належне спадкодавцю майно - цілу квартиру АДРЕСА_1 , проте приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєвою І.М. було відмовлено ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії та винесено відповідну постанову. В основу постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії покладено висновок про те, що згідно наданих ОСОБА_3 документів, неможливо встановити родинні та інші відносини заявника зі спадкодавцем. У зв`язку з чим, заявниця звернулася з заявою до суду.

Відповідно до фототаблиці з 8 фотографій та пояснення до неї, вбачається, що заявниця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходяться разом у різних місцях та в різні періоди життя, і з цих фотографій можна зробити висновок про те, що вони перебувають у відносинах між собою, а також вказані фотознімки підтверджують сталі відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 притаманні сім`ї.

Як встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції, у заявниці знаходяться оригінали документів, виданих на ім`я ОСОБА_4 , а саме - свідоцтво про народження, трудова книжка, посвідчення водія, диплом, військовий квиток.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_8 , пояснив, що знайомий з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2011 року, знає, що вони проживали разом як сім`я, мали спільні права та обов`язки, разом виховували доньку. Повідомив, що його син одружився на донці заявниці, тому знає, що ОСОБА_4 її виховував.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , пояснила, що знайома з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2011 року, знає, що вони проживали разом як сім`я, мали спільні права та обов`язки, разом виховували доньку. Повідомила, що її син одружився на донці заявниці, тому знає, що ОСОБА_4 її виховував, були повноцінною сім`єю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , зазначила, що знайома з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом тривалого часу, оскільки працює разом з заявницею в управлінні Держпродспоживслужби, бачила як ОСОБА_4 зустрічав жінку з роботи, та як подружжя разом робили покупки на ринках та в супермаркетах, оскільки їх там зустрічала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 розповіла, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали як родина, чоловік та жінка, разом вели господарство. Повідомила, що знайома з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки проживає в сусідньому домі та її донька з дитинства дружить з донькою заявниці.

Позиція апеляційного суду

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Звертаючись до суду із цією заявою, ОСОБА_3 вказувала, що вона разом із ОСОБА_4 з 2000 року проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Проживаючи разом, вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки. Вважала, що вона матиме право на спадщину як спадкоємець ОСОБА_4 , а тому їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Змістом частини четвертої статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право (постанова Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц).

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23, від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц, спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Сутність справ окремого провадження полягає в підтвердженні судом наявності чи відсутності певних юридичних фактів (станів), що є умовами здійснення прав і реалізації інтересів осіб або підставами для їх обмеження.

Законодавцем визначено, що у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і мати безспірний характер.

Схожий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 335/10025/20.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вказувалось вище, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що заява ОСОБА_3 є обґрунтованою, а факт спільного проживання зі спадкодавцем з 2000 року по 16 січня 2025 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу є доведеним.

Разом із цим судом не враховані заперечення заінтересованої особи - Миколаївської міської ради, щодо задоволення заяви ОСОБА_3 . Не погоджуючись із вимогами заяви ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу, представник Миколаївської міської ради у своїх письмових поясненнях у суді першої інстанції просив відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її заяви.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_3 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки з матеріалів справи встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2024 року у справі № 641/683/23.

Крім того, колегія суддів враховує, що від встановлення зазначеного факту безпосередньо залежить питання щодо належності права власності на майно спадкодавця, а заперечення заінтересованої особи щодо задоволення заяви та факт оскарження рішення місцевого суду заінтересованою особою - Миколаївською міською радою, свідчить про існування спору про право.

Отже суд першої інстанції, розглядаючи заяву про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, вищевикладеного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо можливості розгляду такої заяви в порядку окремого провадження.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 475/49/25.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи, дійшовши помилкового висновку про можливість розгляду заяви ОСОБА_3 в порядку окремого провадження, оскаржуване рішення суду належить скасувати на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України із залишенням заяви ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту без розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_3 не позбавлена права звернутися до суду з позовом про захист своїх прав, які вважає порушеними, невизнаними чи оспореними, із належним дотриманням норм цивільного процесуального законодавства та у порядку, який визначено ЦПК України.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 376, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_3 , поданою її представником - адвокатом Абакумовим Станіславом Миколайовичем, заінтересована особа: Миколаївська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіТ.Б. Кушнірова

Н.О. Тищук

Повне судове рішення складене 21 січня 2026 року.