Справа № 128/2692/25
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2026 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

при секретарі - Нагірняк Т.А.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про зобов`язання вчинити дії по приватизації житла, -

ВСТАНООВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про зобов`язання вчинити дії по приватизації житла, а саме: визнати безпідставним рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району, Вінницької області орган приватизації житлового фонду, що перебуває в комунальній власності Стрижавської територіальної громади №7 від 02 липня 2025 року про відмову у передачі у приватну власність ОСОБА_1 , квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати Стрижавську селищну раду Вінницького району, Вінницької області орган приватизації житлового фонду, що перебуває в комунальній власності Стрижавської територіальної громади вирішити питання про передачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у власність АДРЕСА_1 .

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_2 . З 1968 року батько працював СПМК «Вінницксельстрой» та йому була виділена квартира АДРЕСА_1 . Ордер на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,0 кв.м. СПМК «Вінницксельстрой» не видавався. Вказує, що після передачі СПМК «Вінницксельстрой» у власність (з балансу на баланс) Стрижавській селищній раді Обертуну М.А. була видана довідка №870 від 26.03.2013 року, де зазначено що ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_1 . Згідно відповіді на адвокатський запит наданого Стрижавською селищною радою інформація про видачу ордера на квартиру АДРЕСА_1 не виявлена та поквартирна картка на дану квартиру відсутня. Позивачка пояснює, що з моменту здачі будинку в експлуатацію, ОСОБА_2 , весь час до дня смерті проживав та був зареєстрований за цією адресою: АДРЕСА_2 , тобто був квартиронаймачем даної квартири. Після отримання довідки № 870 від 21.03.2013 року, про те що ОСОБА_2 є квартиронаймачем батько звернувся в КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» для проведення інвентаризації. 08.04.2013 року на квартиру АДРЕСА_2 було видано технічний паспорт. В квартирі АДРЕСА_1 постійно проживали та були зареєстровані також члени сім ї наймача ОСОБА_2 : ОСОБА_3 (дружина),1960 р.н. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_1 (донька), 1983 р.н.; ОСОБА_4 (онук), 2003 р.н.

Також позивачка зазначає, що вона, як донька квартиронаймача, з дитинства проживає в даній квартирі. В 2003 році була зареєстрована в даній квартирі. Разом з нею зареєстрований та проживає її син - ОСОБА_4 , 2003 року народження, який є інвалідом 1-ї групи Б з дитинства, внаслідок невиліковної хвороби, яка має важкий перебіг та потребує постійного стороннього догляду.

Також позивачка згідно позову вказує, що відповідно до Закону «Про приватизацію», вона звернулась до Стрижавської селищної ради щодо укладення договору житлового найму на квартиру АДРЕСА_1 , однак їй було відмовлено у передачу у приватну власність квартири.

Згідно рішення №7 Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області орган приватизації житлового фонду, що перебуває в комунальній власності Стрижавської селищної територіальної громади від 02.07.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовлено у передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_1 на підставі п. 18, п.20 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», у зв`язку з відсутністю ордера на жиле приміщення та відсутність документів підтверджуючих невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

В судове засідання представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Несса О.О. не з`явилася, подала заяву про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю, змін та доповнень не має. Справу просить завершити розглядом у їх відсутність.

Відповідач Стрижавська селищна рада в особі Форостяної О.М. в судове засідання не з`явилася, надала попередньо заяву, а також справу просять розглянути за наявними матеріалами.

Крім того, інформація щодо всіх судових справ є у вільному доступі на офіційному вебпорталі «Судова влада України» за вебадресою: http://vnr.vn.court.gov.ua

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, належності та допустимості, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом є встановленим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.02.2021 (а.с.17).

З 1968 року померлий ОСОБА_2 працював СПМК «Вінницксельстрой», йому виділена квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією трудової книжки від 28.06.1967 (а.с.21).

Ордер на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,0 кв.м. СПМК «Вінницксельстрой» не видавався.

Після передачі СПМК «Вінницксельстрой» у власність (з балансу на баланс) Стрижавській селищній раді Обертуну М.А. була видана довідка №870 від 26.03.2013 року, де зазначено що ОСОБА_2 є наймачем квартири АДРЕСА_1 (а.с.22).

Згідно відповіді на адвокатський запит наданого Стрижавською селищною радою інформація про видачу ордера на квартиру АДРЕСА_1 не виявлена, поквартирна картка на дану квартиру відсутня (а.с.16).

З моменту здачі будинку в експлуатацію, ОСОБА_2 , весь час до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тобто був квартиронаймачем даної квартири. Доказів спростування даного факту сторонами не надано.

Після отримання довідки № 870 від 21.03.2013 року, про те що ОСОБА_2 є квартиронаймачем батько звернувся в КП «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» для проведення інвентаризації. 08.04.2013 року на квартиру АДРЕСА_2 було видано технічний паспорт (а.с.23-24).

В квартирі АДРЕСА_1 постійно проживали та були зареєстровані також члени сім ї наймача ОСОБА_2 : ОСОБА_3 (дружина),1960 р.н. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18); ОСОБА_1 (донька), 1983 р.н. (а.с. 19); ОСОБА_4 (онук), 2003 р.н. (а.с.20).

ОСОБА_1 , як донька квартиронаймача, з дитинства проживаю в даній квартирі. В 2003 році була зареєстрована в даній квартирі, разом з нею зареєстрований та проживає її син - ОСОБА_4 , 2003 року народження, який є інвалідом 1-ї групи Б з дитинства, внаслідок невиліковної хвороби, яка має важкий перебіг та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 29, 30).

Згідно рішення №7 Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області орган приватизації житлового фонду, що перебуває в комунальній власності Стрижавської селищної територіальної громади від 02.07.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовлено у передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_1 на підставі п. 18, п.20 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», у зв`язку з відсутністю ордера на жиле приміщення та відсутність документів підтверджуючих невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду (а.с.10-15).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Дане гарантоване право, окрім іншого, виражається у розгляді справи протягом розумного строку.

Так, застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Належна правова процедура має застосування протягом всього провадження.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їхні посадові й службові особи повинні діяти порядком та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року ( із змінами та доповненнями) до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, включених до плану реконструкції поточного року, здійснюється після її проведення власником (володільцем) будинку (гуртожитку). Наймачі, які проживали у квартирах (будинках), житлових приміщеннях у гуртожитках до початку реконструкції, після проведення реконструкції мають пріоритетне право на приватизацію цих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках. Одноквартирні будинки, а також квартири в будинках, житлові приміщення у гуртожитках, включених до планів ремонту, можуть бути приватизовані до його проведення за згодою наймачів з наданням їм відповідної компенсації у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: - безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; - продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

У частині десятій статті 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; далі - Закон № 500-VI), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону № 500-VI, частина друга статті 2 Закону № 2482-XII).

Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 (далі - Положення) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до органу приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Серед них має бути і копія ордера про надання жилої площі, а також документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

У відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_2 вселився на законних підставах до квартири з 1968 року та з того часу постійно проживав до дня своєї смерті у квартирі, разом з членами своєї сім`ї.

Відповідно до ст. 72 Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», яка діяла на час вселення позивача до квартири, при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а зі її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Видача дублікату ордеру чинним законодавством не передбачена.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц за позовом ОСОБА_6 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання відмови в приватизації квартири незаконною та зобов`язання вчинити певні дії дійшла наступного висновку: «Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зробив правильний висновок, що позивач виконав вимогу пункту 18 Положення щодо надання ордера про надання жилої площі, надалі спірну квартиру включено до житлового фонду постійного проживання рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 26 грудня 2014 року № 809. При цьому необхідно врахувати, що зі зміною власника житлового фонду і категорії житла його статус як службового втрачено. Разом з тим чинний ЖК УРСР не вимагає від наймача отримання іншого ордера з урахуванням природи останнього як підстави для вселення в житлове приміщення, оскільки наймач уже вселився у житлове приміщення на законній підставі і правомірно ним користується.»

Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року N 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами.

Отже, враховуючи те, що передача у власність приватизованого житла відбувається на підставі рішення органу приватизації, оформляється свідоцтвом про право власності на житло, яке реєструється органом приватизації, цей орган приватизації у будь-якому випадку має бути залучений до участі у справі у якості відповідача.

Крім того, за змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуюються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права власності на квартиру, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення. (постанова Верховного Суду від 12 березня 2020 року № 483/731/19)

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями вищенаведеного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання незаконною відмови органу приватизації Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області в приватизації квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки судом встановлено, що позивачем правомірно реалізовано її право на приватизацію займаної нею квартири з огляду на наступне.

Так, позивач ОСОБА_1 як дочка відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України вселилась у спірну квартиру у 1983 році з народження, зареєстрована у 2003 році, як член сім`ї ОСОБА_2 відповідального наймача квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Докази оспорення та визнання недійсною довідки № 870 від 26.03.2013 в матеріалах справи відсутні.

Позивач зареєстрована за адресою спірної квартири та постійно проживає в ній на даний час зі своїм сином по день прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 02.07.2025 року № 7.

Докази наявності у позивача на праві власності та/або на праві користування іншого житла в матеріалах справи відсутні.

Право особи на приватизацію не може бути обмежено виключно відсутністю ордеру на займане приміщення. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24.02.2019 у справі № 296/4642/19.

Відповідно до ст. 72 Постанови Ради Міністрів УРСР від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», яка діяла на час вселення позивача до квартири, при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а зі її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Видача дублікату ордеру чинним законодавством не передбачена.

Згідно з п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 (далі - Положення) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається до органу приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Серед членів сім`ї наймача виділяють дві категорії: 1) безспірні члени сім`ї (дружина (чоловік) наймача; діти наймача; батьки наймача); 2) особи, які постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За змістом даних правових норм особа може набути право користування жилим приміщенням не лише у зв`язку із включенням її до ордеру на вселення в це приміщення, а й у зв`язку із вселенням її до наймача як члена його сім`ї.

Відповідно до ст. 3СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що з часу свого народження, ОСОБА_1 проживала разом з покійними батьком, вели спільне господарство і між ними фактично склалися відносини найму житла, а саме: позивач користувалася і на даний час користується передбаченими для наймача житла правами та виконує встановлені для наймачів житла зобов`язання (постійно проживає і користується жилим приміщенням, несе всі витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг тощо).

Відтак, можна прийти такого висновку, що позивач є членом сім`ї основного квартиронаймача ОСОБА_2 і правомірно набула право користування жилим приміщенням, та як наслідок набула всі права та обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Основний квартиронаймач ОСОБА_2 та член сім`ї наймача ОСОБА_3 , ніколи не оспорювали у встановленому законом порядку її право на постійне проживання та користування даною квартирою.

Як визначено ч.1 ст.106 ЖК України, ст.824 ЦК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Таким чином, смерть наймача житлового приміщення за умови наявності підтвердження належності особи до членів його сім`ї та користування належним наймачеві житловим приміщенням, в своїй сукупності надають такій особі право вимагати заміни сторони наймача за договором найму із оформленням його на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою без зміни попередніх умов найму (ч.2 ст.824 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат не вирішується, оскільки позивач бажає судові витрати залишити за собою.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 19, 47 Конституції України, ст. 345 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 58, 59 Житлового кодексу України, ст.ст. 2, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов - задоволити.

Визнати незаконним рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, орган приватизації житлового фонду, що перебуває в комунальній власності Стрижавської територіальної громади №7 від 02 липня 2025 року про відмову у передачі у приватну власність ОСОБА_1 , квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язати Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області орган приватизації житлового фонду, що перебуває в комунальній власності Стрижавської територіальної громади вирішити питання про передачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області; адреса: смт. Стрижавка, вул. 40-річчя Перемоги,7, Вінницького району Вінницької області.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.01.2026.

Суддя Оксана БОНДАРЕНКО