Провадження № 2/686/485/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заочне

13 січня 2026 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Колієва С.А.,

при секретарі Кучерук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшин» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

встановив:

У серпні 2025 року ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшин» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1311348 від 03.12.2020 року у загальному розмірі 17 208,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03 грудня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №1311348 за умовами якого останньому був виданий кредит на суму 9 000,00 гривень на строк 30 днів та сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,9 % на день.

07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» був укладений договір факторингу №1-07092021 відповідно до якого ТОВ «ФК Сіті Фінанс Груп» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1311348 від 03.12.2029 року.

07.09.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшин» був укладений договір факторингу №2-07/09/2021 відповідно до якого ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшин» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1311348 від 03.12.2029 року.

Згідно виписки особового рахунку за кредитним договором станом на 12.06.20245 рік заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1311348 від 03.12.2020 року становить 17 208,00 гривень і складається з: 9 000,00 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту та 8 208,00 грн. прострочена заборгованість за процентами.

В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказах з ухваленням заочного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини встановлені судом.

03 грудня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_1 був укладений договір № 1311348 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Умовами вказаного договору визначено, що сума кредиту становить 9000,00 гривень (п.1.2. договору), строк кредиту 30 днів (дата повернення кредиту вказується у Графіку платежів, який є Додатком №1 до договору) (п.1.3 договору); тип процентної ставки фіксований і становить: знижена процентна ставка 0,76 % на день, яка застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного п.1.3 договору, якщо в цей строк клієнт здійснює повне погашення кредитної заборгованості, або здійснить таке погашення протягом 3 днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана у Графіку платежів (п.1.4.1); стандартна процентна ставка 1,9% на день, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного п.1.3 договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в п.п.1.4.1. договору для застосування зниженої процентної ставки. Також договором визначено, що кредит видається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку клієнта за реквізитами НОМЕР_1 .

Вказаний кредитний договір був укладений сторонами дистанційно та підписаний ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора А137 (довідка про ідентифікацію а.с.26).

ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало на зазначений ОСОБА_1 картковий рахунок обумовлені вказаним договором грошові кошти у загальній сумі 9 000,00 гривень, що підтверджено довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про здійснення транзакції (переказу коштів) 03.12.2020 року на карку № НОМЕР_2 в платіжній системі іPay.ua (а.с. 41).

07.09.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» був укладений договір факторингу №1-07092021 згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1311348 від 03.12.2020 року.

07.09.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» і ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшин» був укладений договір відступлення права вимоги №2-07/09/2021 згідно якого ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшин» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1311348 від 03.12.2020 року.

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №1311348 заборгованість ОСОБА_1 станом на 12.06.2025 рік становить 17 208,00 гривень і складається із: 9000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом та 8 208,00 грн. прострочені відсотки.

Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України від 3 вересня 2015року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що 03.12.2020 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Лінеура Україна» в електронній формі відповідний кредитний договір за умовами якого фінансова компанія перераховувала на картковий рахунок останнього кредитні кошти, а той зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, визначеному договором.

Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 виданий кредит не повернув та не сплатив обумовлені договором відсотки за його користування.

У подальшому ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшин» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не виконав обов`язки за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшин» слід стягнути заборгованість за відповідними кредитним договором.

Щодо заборгованості, яка підлягає до стягнення.

Згідно з представленої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором №1311348 заборгованість ОСОБА_1 станом на 12.06.2025 рік становить 17 208,00 гривень і складається із: 9000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом та 8 208,00 грн. прострочені відсотки.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки:

- припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91 постанови);

- вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає (пункт 92 постанови);

- якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України (пункт 100 постанови);

- у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (пункт 103 постанови);

- в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає (пункт 108 постанови);

- можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128 постанови).

Як встановлено з матеріалів справи сторони в договорі №1311348 від 03.12.2020 року погодили строк кредитування 30 днів, тобто до 02.01.2021 року.

При цьому суд звертає свою увагу на те, що у встановленому порядку строк дії вказаного договору сторонами продовжений не був (відповідні докази матеріали справи не містять).

Отже, з урахуванням суми неповернутого кредиту, процентної ставки за кредитом і погодженого сторонами строку кредитування розмір заборгованості за договором становить 14130,00 гривень і складається із: 9000,00 гривень заборгованість по тілу кредиту та 5130,00 гривень (9000,00 гривень *1,9 % *30 днів/100%) заборгованість за процентами.

Саме ця заборгованість має бути стягнута з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшин».

Щодо розподілу судових витрат.

Приписами частин 1 та 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.ст. 15, 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно доч.8ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом ч.ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до приписів частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що правнича допомога у справі згідно з договором про надання правової допомоги від 09.07.2025 року ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшин» надавалася адвокатом Пархомчуком С.В. Згідно акту про отримання правової допомоги від 08.19.2025 року загальна вартість наданих послуг адвокатського бюро за правову допомогу у суді першої інстанції склала 10500 грн.; Факт оплати позивачем таких послуг у сумі 10 500,00 гривень підтверджується платіжною інструкцією №1019 від 08.10.2025 року.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v Ukraine), заява № 19336/04, пункт 268).

У рішенні від 18 лютого 2022 року у справі «Чоліч проти Хорватії» (ИOLIЖ v. Croatia), заява № 49083/18, ЄСПЛ зазначив, що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі (пункт 77).

ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінюючи їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (на яку посилається заявник), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);

з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій, п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі № 910/615/14 (№ 910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24).

Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24.

Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.

Надаючи оцінку доводам заявника щодо понесених позивачем витрат на послуги адвоката та надані на їх підтвердження докази, суд керується таким.

Згідно представленого позивачем актом про отримання правової допомоги адвокатом позивачу були надані наступні послуги: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості за кредитним договором №1311348 від 03.12.2020 року (одна година) на суму 2000,00 грн.; складення та подання до суду позовної заяви (2,5 години) на суму 5000,00 грн., інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» (1,5 години) на суму 3000,00 грн.; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500,00 грн.

Разом з цим суд зазначає, що жодних доказів наданих послуг з канцелярських витрат на суму 500,00 гривень матеріали справи не містять. Також суд зазначає, що представником позивача не заявлялося інших клопотань, заяв до суду, відповідних процесуальних документів. З огляду на викладене суд зазначає, що позивачем не доведена реальність надання таких послуг та їх пов`язаність із розглядом справи, у зв`язку із чим в цій частині стягнення витрат слід відмовити.

Зважаючи на викладене позивачем доведено понесені витрати на правову допомогу у зв`язку із розглядом цієї справи на суму 7000,00 гривень (попередня консультація, складання позовної заяви).

Відповідно до приписів частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшин» звернулося із позовом з ціною 17 208,00 гривень, який судом задоволено частково на суму 14130,00 гривень. .

Відтак слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшин» понесені судові витрат пропорційно 5747,90 грн. (14130,00 грн. * 7000,00 грн. / 17208,00 грн.), а також судовий збір у сумі 1989,10 грн. (2422,40 грн. *14130,00 грн. / 17208,00 грн.) гривень, а всього 7737,00 гривень.

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшин» заборгованість за договором кредиту № 1311348 від 03.12.2020 року у розмірі 14130,00 гривень, а також понесені судові витрати у сумі 7737,00 гривень, а всього 21867,00 гривень.

В решті у задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшин», , місце знаходження: м. Київ, вул. Саперне Поле, буд.12.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 13.01.2026 року.

Суддя: