ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2130/26 Справа № 212/5915/23 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

секретар судового засідання Лідовська А.А.,

сторони:

позивач Криворізька північна окружна прокуратура, в інтересах держави в особі Криворізької міської ради,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вако Михайло Юрійович, на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 06 жовтня 2025 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 14 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИВ

У серпні 2023 року Криворізька північна окружна прокуратура, в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, звернулась до суду, з урахуванням зміни предмету позову 10 вересня 2024 року, з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, шляхом приведення її у придатний до використання стан шляхом знесення розміщених на них будівель і споруд та припинення права володіння нерухомим майном.

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що позивачем встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому вказана земельна ділянка у власність чи користування будь-яким фізичним чи юридичним особам не передавалась, розпорядчі документи, на підставі яких об`єкту нерухомості, розташованому на земельній ділянці, присвоєно відповідну адресу, не видавались, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності, чим грубо порушено право комунальної власності територіальної громади міста Кривий Ріг в особі Криворізької міської ради.

За відсутності будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою за вказаною адресою збудовано нерухоме майно, а саме нежитлова будівля.

Відповідно до інформації Покровської районної в місті Кривому Розі ради від 12.01.2022 №7/01-26/122, рішення про присвоєння поштової адреси від 05.01.2021 №1 виконавчим комітетом не приймалось, заява та відповідні документи на присвоєння поштової адреси від громадянина ОСОБА_1 не надходили. Згідно інформації, наданої Державною інспекцією архітектури та містобудування України від 24.05.2022 №3773/05/13-22, відомості щодо видачі/реєстрації дозвільних документів у сфері містобудування у зв`язку із спорудженням об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 в Реєстрі будівельної діяльності відсутні. Окрім того, за інформацією, наявною у Комунальному підприємстві «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 09.08.2022 №506, державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підприємством не проводилась.

На підставі вищезазначеного, позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди Криворізькій міській раді у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, загальною площею 9 кв.м, яка розташована на території Криворізької міської ради, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: нежитлової будівлі, загальною площею 8,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити володіння ОСОБА_1 нерухомим майном: нежитловою будівлею, загальною площею 8,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проведену на підставі рішення приватного нотаріуса Нянчур С.М. від 13.09.2021 індексний номер 60391941 шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060; скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно будівлю загальною площею 8,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 060), проведену на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Нянчур С.М. від 13.09.2021 індексний номер 60391941 щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю за ОСОБА_1 із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060. Також просив стягнути з відповідача у справі на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 06 жовтня 2025 року задоволено позов керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації прав.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди Криворізькій міській раді у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 060), загальною площею 8,4 кв. м, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: будівлі, загальною площею 8,4 кв. м.;

Припинено володіння ОСОБА_1 нерухомим майном: будівлею, загальною площею 8,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проведену на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Нянчур С.М. від 13.09.2021 індексний номер 60391941 шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060.

Скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно будівлю загальною площею 8,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 060), проведену на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Нянчур С.М. від 13.09.2021 індексний номер 60391941 щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю за ОСОБА_1 із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір в сумі 6173,20 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вако М.Ю., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 8,4 кв.м, що розташована по АДРЕСА_1 , проведену на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчура С.М., одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна, суд першої інстанції не врахував, що зазначені вимоги не забезпечить усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам; вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою. Неправиль но обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від встановлених судом обставин.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання позивача, апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника прокуратури Бендас І.І., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.09.2021 (з відкриттям розділу; індексний номер 60391941) приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчур С.М. за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля площею 8,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 060).

Державну реєстрацію права приватної власності проведено на підставі витягу з рішення виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради від 05.01.2021 №1 та технічного паспорту від 24.01.2021 б/н виданого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації та експертизи».

Проте будівництво вказаного об`єкту нерухомості здійснено без право встановлювальних документів на земельну ділянку та без отримання документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт.

Згідно інформації управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровської області від 19.04.2023 № 1396/299-23 земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 не сформована, що в свою чергу інформація щодо державної реєстрації на право користування зазначеної земельною ділянкою відсутні.

Відповідно до інформації Покровської районної в місті Кривому Розі ради від 12.01.2022 №7/01-26/122, рішення про присвоєння поштової адреси від 05.01.2021 №1 виконавчим комітетом не приймалось, заява та відповідні документи на присвоєння поштової адреси від громадянина ОСОБА_1 не надходили.

Згідно інформації, наданої Державною інспекцією архітектури та містобудування України від 24.05.2022 №3773/05/13-22, відомості щодо видачі/реєстрації дозвільних документи у сфері містобудування у зв`язку із спорудженням об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 в Реєстрі будівельної діяльності відсутні.

Окрім того, за інформацією, наявною у Комунальному підприємстві «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 09.08.2022 №506, державна реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підприємством не проводилась.

Відповідно до Акту обстеженням земельної ділянки від 19.07.2022 проведеного спеціалістами сектору з питань будівництва, регулювання земельних відносин та індивідуальної житлової забудови відділу житлово-комунального господарства виконкому Покровської районної в місті ради за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Стасова, 9А на земельній ділянці розміщена тимчасова споруда на бетонних плитах, без правоустановчих документів на земельну ділянку.

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.05.2023, власником нерухомого майна за вказаною адресою є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - на підставі витягу з рішення виконавчого комітету Покровської районної в м. Кривому Розі ради від 05.01.2021 №1 та технічного паспорту від 24.01.2021 б/н. виданого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації та експертизи»

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, позивач посилався на те, що відповідач самовільно зайняв земельну ділянку для розміщення кіоску, на який зареєстровано право власності на підставі документів, що не видавалися компетентними органами та безпідставно здійснив державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, нежитлову будівлю площею 8,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 060).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача до відповідача про усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, шляхом приведення її у придатний до використання стан шляхом знесення розміщеної на ний об`єкту самочинного будівництва: будівлі загальною площею 8,4 кв.м та припинення права володіння нерухомим майном є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про усунення перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою, шляхом приведення її у придатний до використання стан шляхом знесення розміщеної на ній споруди, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про припинення права володіння нерухомим майном та скасування реєстрації права власності відповідача на нерухоме майно.

Так, відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Земля є унікальним обмеженим природним і базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності та добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28 цс20, пункти 7576), від 20 липня 2020 року у справі № 923/196/20 (провадження № 12-58гс21, пункт 39), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22, пункт 132), від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22, пункт 9.14)].

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.27 постанови від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц виклала висновок про те, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Такий негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.09.2021 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчур С.М. за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна нежитлова будівля площею 8,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 2060).

Державну реєстрацію права приватної власності проведено на підставі витягу з рішення виконавчого комітету Покровської районної у м. Кривому Розі ради від 05.01.2021 № 1 та технічного паспорту від 05.04.2021 б/н виданого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації та експертизи».

При цьому, виконкомом Покровської районної в місті Кривому Розі ради рішення про присвоєння поштової адреси від 05.01.2021 №1 не приймалось, заява та відповідні документи на присвоєння поштової адреси від громадянина ОСОБА_1 не надходили.

Відомості щодо видачі/реєстрації дозвільних документи у сфері містобудування у зв`язку із спорудженням об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 в Реєстрі будівельної діяльності відсутні.

За інформацією, наявною у Комунальному підприємстві «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 09.08.2022 №506, державна реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підприємством не проводилась.

Сам по собі технічний паспорт ТОВ «Бюро технічної інвентаризації та експертизи» та відомості про технічний стан об`єкту, що були надані держреєстратору не є достатніми правовстановлюючими документами для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки не є документами, що відповідно до вимог закону засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а отже за відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 , така реєстрація проведена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у відповідній редакції (схожого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 57 постанови від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, провадження № 14-397цс19).

Частиною першою статті 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до статті 376 ЦК України та роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених у пунктах 4, 12 постанови № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. У справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зазначено, що «у силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України)».

Отже, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (постанови Верховного Суду: від 20 жовтня 2020 року у справі № 569/21350/18, провадження № 61-22552 св 19), від 22 лютого 2022 року у справі № 203/5561/16, провадження № 61-14898св21).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що земельна ділянка, на якій розташована спірна нежитлова будівля, у користування чи власність відповідачу не передавалась, а здійснене будівництво проведено без отримання належної дозвільної документації, а відтак по своїй суті самочинним, тому відповідач ОСОБА_1 неправомірно набув право власності на об`єкт нерухомого майна загальною площею 8,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) і, відповідно, вказана нежитлова будівля розташована на спірній земельній ділянці незаконно, що є підставою для задоволення вимог позивача про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди Криворізькій міській раді у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою площею 8,4 кв.м. за вказаною адресою, шляхом знесення будівлі площею 8,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060).

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача про припинення права володіння ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, будівлю загальною площею 8,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, будівлю загальною площею 8,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог позивача, з огляду на наступне.

Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа - власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно.

Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

Водночас, якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у разі задоволення вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої реєстрації. Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ).

Звідси коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного ст. 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про припинення володіння та відмову прокурору у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Оцінюючи наявність підстав для втручання у право на мирне володіння майном ОСОБА_1 колегія суддів враховує, що втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Враховуючи наведені норми матеріального права, а також висновки Великої Палати Верховного Суду щодо них, встановлені судом першої інстанції обставини, неоспорення сторонами фактичного існування такого нерухомого майна в натурі, колегія суддів висновує, що належним та ефективним способом захисту прав територіальної громади міста Кривого Рогу у спірних правовідносинах є лише вимога позивача про знесення самовільно збудованої нежитлової будівлі і задоволення цієї вимоги саме по собі остаточно вирішить юридичну долю спірного самочинного будівництва у встановленому законом порядку.

Аналогічний правовий підхід щодо належного способу захисту прав позивача, за подібних правовідносин і предмету касаційного оскарження, викладено Верховним Судом у постанові від 05 червня 2024 у справі № 205/4372/21.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом припинення володіння майном ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

В той час як, оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії належить залишити без змін як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню частково (одна позовна вимога немайнового характеру), слід пропорційно до задоволених позовних вимог зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 судового збору за подання позивачем позовної заяви з 6 173,20 грн до 3 358,40 грн.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вако М.Ю., підлягає задоволенню частково, з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5 813,76 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вако Михайло Юрійович, задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 06 жовтня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про припинення права володіння ОСОБА_1 нерухомим майном: будівлею, загальною площею 8,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, будівлею, загальною площею 8,4 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог позивача.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Криворізької північної окружної прокуратури судового збору за подання позовної заяви з 6 173,20 гривень до 3 358,40 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5813,76 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: