Справа № 355/1922/25
Провадження № 2/355/147/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року селище Баришівка

Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Цирулевської М. В.,

за участю:

секретарів судового засідання Старенкої С. М., Бережної Ю. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Баришівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (надалі також позивач, ТОВ «БІПОЗИКА», товариство, кредитодавець) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі також відповідач, ОСОБА_1 , клієнт, боржник).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.12.2021 між ТОВ «БІПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір №399182-КС-002 про надання кредиту (надалі також договір №399182-КС-002 від 09.12.2021, кредитний договір, договір), який відповідачем укладено за допомогою одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов кредитного договору товариство надає клієнту грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на таких умовах (з урахуванням умов додаткових угод № 1 від 19.01.2022 та №2 від 27.02.2022): сума виданого кредиту (в загальному розмірі): 18000,00 гривень; строк кредиту до 19.06.2022; валюта кредиту UAH; процентна ставка: в день 0,865875 %, фіксована.

За загальними умовами договору товариство надало ОСОБА_1 у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідача, а відповідач отримав грошові кошти на умовах платності користування та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

Однак в подальшому відповідач не виконав своїх зобов`язань у повному обсязі щодо повернення наданих йому коштів, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість а кредитним договором у розмірі 27696,21 грн, що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 13468,57 грн; суми прострочених платежів по процентах 14227,64 грн; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; суми прострочених платежів за комісією 0,00грн.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 27696,21 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, що складаються із суми 2422,40 грн сплаченого судового збору.

Представник позивача в судові засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду позивач повідомлений належним чином. У подальшому представником позивача подавалися письмові пояснення, зважаючи на подання письмових пояснень відповідачем.

Відповідач у судових засіданнях із позовними вимогами не погодився, зазначив, що буде звертатися за наданням правової допомоги для надання заперечень проти позову. У подальшому до суду надійшли письмові пояснення, за підписом відповідача, у яких відповідач зазначив про свою незгоду із позовними вимогами з таких підстав: неукладення ним кредитного договору, оскільки він не отримував листів від первісного кредитора щодо укладення кредитного договору, одноразового ідентифікатора для укладення кредитного договору в електронному вигляді не отримував; у матеріалах справи відсутні належні докази перерахування відповідачу грошових коштів за кредитним договором; заборгованість за процентами нарахована поза межами строку кредитування/строку дії договору. Також відповідач зазначив щодо нікчемності умов договору щодо сплати комісії та безпідставності стягнення позивачем заборгованості зі сплати комісії.

ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи.

10 вересня 2025 року до Баришівського районного суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», за підписом представника позивача Мовчана Віталія Віталійовича (а.с. 211).

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 24.09.2025 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 24.10.2025 (а.с. 53-54).

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 24.09.2025 судом витребувано докази із банківської установи (а.с. 55).

У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи позивач не заперечує (а.с. 10(зворот).

Зважаючи на означене клопотання, представник позивача у судові засідання 24.10.2025, 26.11.2025 та 13.01.2026 не з`являвся.

У судове засідання 24.10.2025 з`явився відповідач, зазначив, що буде звертатися за наданням правової допомоги для надання заперечень проти позову, у зв`язку із ненадходженням витребуваних судом доказів розгляд справи відкладений на 26.11.2025.

29.10.2025 до суду від ПАТ «АБ «ПІВДЕННИЙ» надійшов лист вих. №33/001/28337/2025-БТ від 23.10.2025, у якому банківська установа надала інформацію на запит суду (а.с. 64-67).

26.11.2025 до суду від відповідача до канцелярії суду надійшли письмові пояснення, у яких відповідач зазначив про свою незгоду із позовними вимогами (а.с. 83-100).

У судове засідання 26.11.2025 з`явився відповідач, у зв`язку із поданням відповідачем письмових пояснень розгляд справи відкладений на 13.01.2026.

03.12.2025 та 10.12.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача Козачок Марією Олександрівною подані додаткові пояснення у справі.

У судове засідання 13.01.2026 сторони та/або їх представники не з`явилися, інших заяв та/або клопотань до суду не надходило.

Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 09 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір №399182-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а.с. 19-20). Означений договір підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора G-9195 (а.с. 20) у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» і Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІПОЗИКА», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця (а.с. 34-38).

Відповідно до п. 1 договору №399182-КС-002 від 09.12.2021 кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 12000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів.

Строк, на який надається кредит, - до 26.05.2022. Процентна ставка: в день 0,865875%, фіксована. Дата повернення кредиту: до 26.05.2022. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 26400,00 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка: 3599,19 процентів. Комісія за надання кредиту 1800,00 грн (а.с. 19).

Сторонами в розділі 3 кредитного договору погоджено графік та умови платежів, відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.

19.01.2022 між ТОВ «БІЗПОЗИКА та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає позичальнику додатково кредит в сумі 6000,00 грн. Комісія з зміну умов договору: 900,00 грн (а.с. 21-22). Означена додаткова угода підписана відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора G-3446 (а.с. 22).

27.02.2022 між ТОВ «БІЗПОЗИКА та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 2 до договору № 399182-КС-002 від 09.12.2022, відповідно до умов якої сторони домовились внести зміни в п. 1 договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 19.06.2022 р.».

В матеріалах справи містяться паспорти споживчого кредиту від 19.01.2022, 27.02.2022 (а.с. 17-18, 23-24, 26-27).

До позовної заяви додані візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта (а.с. 28-31). З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається порядок дій, здійснених сторонами кредитного договору щодо укладення договору та додаткових угод до нього.

На підтвердження надання кредитних коштів за договором №399182-КС-002 від 09.12.2021 позивачем надані копії квитанцій від 09.12.2021 та 19.01.2022 (а.с. 32-33), з яких вбачається перерахування суми у загальному розмірі 18000,00 грн на виконання умов кредитного договору на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 .

Крім того, на виконання ухвали Баришівського районного суду Київської області від 24.09.2025 листом вих. №33/001/28337/2025-БТ від 23.10.2025 ПАТ «АБ «ПІВДЕННИЙ» повідомило суд, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 . До означеного листа додано також рух коштів (виписку) по картці № НОМЕР_2 за період з 09.12.2021 по 19.06.2022, з якої вбачається надходження 09.12.2021 та 19.01.2022 на означену картку сум в розмірі 12000,00 грн та 6000,00 грн відповідно (а.с. 64-67).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 28.08.2025 (а.с. 12-15) у ОСОБА_1 наявна заборгованість за договором №399182-КС-002 від 09.12.2021 у розмірі 27696,21 грн, що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 13468,57 грн; суми прострочених платежів по процентах 14227,64 грн; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; суми прострочених платежів за комісією 0,00грн. Також, згідно із означеним розрахунком заборгованості, відповідачем було сплачено суму комісії за кредитним договором на загальну суму 2700,00 грн.

Зважаючи на все вищевикладене, позивач вважає, що відповідачем порушено умови кредитного договору, заборгованість за яким у загальному розмірі 27696,21 грн підлягає стягненню в примусовому порядку.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин.

Щодо змісту кредитного договору, а також правового регулювання питань стягнення заборгованості за кредитним договором, що складаються із сум основного боргу та процентів за користування кредитними коштами, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (кредитодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, відповідно до якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Будь-який вид договору, який укладається/укладався на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.

Вирішуючи питання підставності сплати/стягнення комісії, як складової заборгованості за кредитним договором, суд застосовує такі норми права та висновки Верховного Суду.

За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зроблено правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (надалі також Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно із частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Норми процесуального права, що підлягають застосуванню.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості клієнта (відповідача) внаслідок неповернення суми кредиту та несплати процентів річних.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.

V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову.

За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке.

Судом встановлено, що договір №399182-КС-002 про надання кредиту від 09.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір підписано електронним підписом позичальника (відповідача), який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

Суд дійшов висновку, що при укладенні кредитного договору його сторонами було погоджено усі істотні умови договору позики.

Суд вважає доведеними обставини отримання відповідачем суми кредиту в загальному розмірі 18000,00 грн, відповідно до умов кредитного договору, в порядку та на умовах, передбачених в ньому. Означені обставини підтверджуються також доказами, отриманими з банківської установи внаслідок виконання ухвали про витребування доказів.

Відтак, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо не укладення ним кредитного договору та відсутності належних доказів отримання кредитних коштів.

Суд дійшов висновку, що при укладенні договору його сторонами було погоджено усі істотні умови договору позики.

Договір №399182-КС-002 про надання кредиту від 09.12.2021 є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Суд доходить до переконання, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідач не здійснив у повному обсязі розрахунок за договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню.

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (залишку суми, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками, а також за комісією.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за договором №399182-КС-002 про надання кредиту від 09.12.2021 з дати укладення договору та станом на 28.08.2025 становить 27696,21 грн, що складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту 13468,57 грн; суми прострочених платежів по процентах 14227,64 грн; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; суми прострочених платежів за комісією 0,00грн.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Водночас, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України).

Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього зі сторони відповідача.

Щодо стягнення суми основного боргу.

Як встановлено судом, відповідачу як кредит були перераховані кошти у загальному розмірі 18000,00 грн на виконання умов договору №399182-КС-002 про надання кредиту від 09.12.2021.

Спосіб перерахування коштів відповідає умовам кредитного договору і заявці відповідача. Перерахування суми кредиту на платіжну картку, як і видачу такої картки на ім`я відповідача, підтверджено банківською установою.

Відтак, оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд доходить висновку про підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів у загальному розмірі 18000,00 грн за договором №399182-КС-002 про надання кредиту від 09.12.2021.

Належних доказів того, що відповідач повернув кошти у сумі 13468,57 грн (заявлена позивачем до стягнення сума за тілом кредиту) за означеним кредитним договором, матеріали справи не містять.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 13468,57 грн основного боргу.

Щодо заборгованості зі сплати процентів.

За розрахунками позивача, розмір процентів, які має сплатити відповідач за кредитним договором, становить 14227,64 грн.

Водночас, відповідно до п. 1 договору №399182-КС-002 про надання кредиту від 09.12.2021 (з урахуванням змін до договору) строк кредиту до 19.06.2022.

Розрахунок заборгованості процентів за користування кредитом здійснений позивачем з дати укладення кредитного договору по 19.06.2022, що узгоджується із послідовними висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц.

Нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснено позивачем за відповідною денною процентною ставкою за період з 09.12.2021 по 19.06.2022, що відповідає умовам договору.

Разом з тим, суд, здійснюючи перевірку правильності нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами, зауважує, що нарахування процентів за строк користування кредитними коштами має здійснюватися таким чином (при цьому, суд ураховує також дані позивача щодо сплати відповідачем заборгованості по тілу кредиту, а саме: 435,78 грн сплата 19.01.2022, 1 855,97 грн сплата 21.01.2022, 1 055,86 грн сплата 04.02.2022, 1 183,82 грн сплата 22.02.2022):

1)за період з 09.12.2021 по 18.01.2022 сума заборгованості з основного боргу 12000,00 грн - 4260,11 грн (12000,00 грн х 0,865875 % х 41 день);

2)за період 19.01.2022 - сума заборгованості з основного боргу 18000,00 грн - 155,85 грн (18000,00 грн х 0,865875 % х 1 день);

3)за період з 20.01.2022 по 21.01.2022 сума заборгованості з основного боргу 17564,22 грн 304,17 грн (17564,22 грн х 0,865875 % х 2 дні);

4)за період з 22.01.2022 по 04.02.2022 сума заборгованості з основного боргу 15708,25 грн - 1904,19 грн (15708,25 грн х 0,865875 % х 14 днів);

5)за період з 05.02.2022 по 22.02.2022 сума заборгованості з основного боргу 14652,39 грн 2283,68 грн (14652,39 грн х 0,865875 % х 18 днів);

6)за період з 23.02.2022 по 19.06.2022 сума заборгованості з основного боргу 13468,57 грн - 13644,65 грн (13468,57 х 0,865875 % х 117 днів).

Загальна сума відсотків за користування коштами, зважаючи на означені розрахунки суду, становить 22552,67 грн.

Відтак, сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за договором, за розрахунками суду, за період з 09.12.2021 по 19.06.2022 має становити 22552,65 грн.

За даними позивача, як слідує із розрахунку заборгованості, відповідачем сплачено в рахунок погашення заборгованості за відсотками 8325,03 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача зі сплати відсотків за кредитним договором становить 14227,64 грн (22552,67 грн - 8325,03 грн = 14227,64 грн).

Належних доказів того, що відповідач здійснював погашення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами за договором у розмірі 14509,19 грн матеріали справи не містять.

Щодо сум комісії.

Позивачем, при розрахунку заборгованості за кредитним договором, врахована сплачена відповідачем сума в розмірі 2700,00 грн як погашення комісії (як плата за надання кредиту) (а.с. 12).

В розділі IV цього судового рішення викладені позиції Верховного Суду щодо можливості/підставності нарахування та стягнення кредитором сум комісії за кредитним договором.

Враховуючи такі висновки Верховного Суду в аспекті обставин цієї справи, суд доходить висновку, що оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком кредитодавця, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Така дія як надання фінансового інструменту, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитодавця. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція відповідає економічним потребам лише самого кредитодавця та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії останнього не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Відтак, суд доходить висновку про нікчемність відповідних положень кредитного договору щодо сплати позичальником (відповідачем) додаткових платежів у вигляді сум комісії, зважаючи на що суд доходить висновку щодо необхідності перерахунку суму заборгованості за кредитним договором, вирахувавши сплачену відповідачем суму комісії в розмірі 2700,00 грн як сплату комісії.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку обґрунтування, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею.

За результатами, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, прийшов до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №399182-КС-002 про надання кредиту від 09.12.2021 в сумі 24996,21 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 13468,57 грн, заборгованість за відсотками 11527,64 грн (14227,64 грн заявлена до стягнення сума відсотків із вирахуванням сплаченої безпідставно суми комісії в розмірі 2700,00 грн).

У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 2700,00 грн за кредитним договором слід відмовити, оскільки такі вимоги, з огляду на вищевикладені висновки суду, є необґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке.

Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2422,40 грн (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією № 13167 від 04.09.2025 (а.с. 1).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2186,22 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (24996,21 грн х 100 % : 27696,21 грн = 90,25 %. 2422,40 грн х 90,25 % = 2186,22 грн).

До ухвалення рішення у справі ні позивач, ні відповідач не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України).

Враховуючи все вищевикладене, керуючись положеннями Законів України «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію», ст. 1, 3, 12, 15, 16, 204, 207, 509, 510, 512-514, 525, 526, 527, 530, 549, 551, 610-612, 625-629, 638, 639, 641, 642, 1046, 1048 - 1050, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» суму заборгованості за договором №399182-КС-002 про надання кредиту від 09.12.2021 в сумі 24996,21 грн (двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто шість гривень 21 копійка), з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 13468,57 грн, заборгованість за відсотками 11527,64 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 2700,00 грн, - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2186,22 грн (дві тисячі сто вісімдесят шість гривень 22 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19.01.2026.

Дані відносно позивача:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА»

бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, м. Київ, 01133.

Дані відносно відповідача:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1

РНОКПП: НОМЕР_3

АДРЕСА_1 .

Суддя

Баришівського районного суду

Київської області Марина ЦИРУЛЕВСЬКА