ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скиби Тетяни Володимирівни, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію померлої матері, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, третя особа Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 05 серпня 2020 року на території міста Стаханов (на даний час місто перейменовано на Кадіївка), що на той час була зоною проведення операції Об`єднаних Сил (далі за текстом ООС), а раніше зоною проведення антитерористичної операції АТО) померла матір позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До 2014 року початку проведення АТО та окупації Донбасу, ОСОБА_2 , як пенсіонер, щомісячно отримувала пенсійні виплати за місцем свого постійного проживання у місті Стаханов Луганської області. Після початку проведення АТО на території міста та припинення роботи державних установ, у тому числі органів ПФУ, приблизно серпня 2014 року, пенсійні виплати на адресу пенсіонера ОСОБА_2 було припинено у зв`язку із окупацією міста військами рф. Для отримання пенсії ОСОБА_2 зареєструвалася, як внутрішньо переміщена особа (надалі ВПО), на території міста Лисичанська Луганської області. Станом на момент реєстрації, як ВПО серпень 2014 року, розмір пенсійних виплат ОСОБА_2 складав приблизно 1 300 грн на місяць. Наприкінці 2015 року - початку 2016 року у зв`язку з проведенням бойових дій на лінії розмежування та у зв`язку з хворобою ОСОБА_2 не змогла виїхати на підконтрольну Україні території до міста Лисичанська Луганської області, за місцем реєстрації в якості ВПО, у зв`язку із чим із лютого 2016 року пенсіонеру ОСОБА_2 виплату пенсій зі сторони органів пенсійного фонду України було припинено й з лютого 2016 року та до моменту своєї смерті ОСОБА_2 пенсійних виплат не отримувала.

Після смерті ОСОБА_2 позивач, як син померлої, у встановлений законом термін звернувся до приватного нотаріуса у місті Харкові та за результатами звернення, після перевірки родинних відносин, нотаріусом відкрита спадкова справа. На початку січня 2021 року для встановлення обсягу спадкового майна приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Скиба Т. В. звернулася до органу ПФУ, який на той час був відповідальним за нарахування та виплату пенсії для ВПО по місті Лисичанськ Луганської області, з письмовим запитом. За результатами звернення отримано письмову відповідь, у якій вказано, що сума недоотриманої ОСОБА_2 за життя пенсії за період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року становить суму в розмірі 59 141,67 грн.

Позивач указує, що не погоджується з указаною сумою, оскільки вона не охоплює період невиплати пенсії ОСОБА_2 з лютого 2016 року по січень 2018 року. Відповідачем протиправно зменшено суму недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 оскільки обраховано суми недоотриманих пенсій померлої матері позивача, як таку, що недоотримана з вини померлої, за фактичної відсутності вини останньої.

В обґрунтування своєї позиції наводить розрахунок, згідно з яким наголошує, що ОСОБА_2 не отримувала пенсію з лютого 2016 року до моменту смерті - до серпня 2020 року включно; тобто загальній термін неотримання пенсії складає 4 роки та 6 місяців = 12х4 + 6 = 48 +6 = 54 місяців; з урахуванням того, що за період з січня 2018 року по серпень 2020 року включно (загалом 3 роки та 7 місяців, або ж 43 місяці) відповідач нарахував розмір недоотриманої пенсії для померлого пенсіонера ОСОБА_2 у розмірі 59 141,67 грн, арифметично доведеним вважаємо той факт, що середня пенсія померлої ОСОБА_2 за вказаний час складала суму 1 375,4 грн (59 141,67 : 43) за місяць; в такому разі за 54 місяців, померла ОСОБА_2 за життя недоотримала пенсію у розмірі 74 271,6 грн (54 х 1 375,4).

Враховуючи зазначене, позивач просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію померлої матері ОСОБА_2 , за період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2022 року у сумі 74 271,60 грн; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 недотриману пенсію, належну його померлої матері, ОСОБА_2 , за період з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2020 року у сумі 74 271,60 грн.

Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скиби Тетяни Володимирівни, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію померлої матері задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_1 сум пенсії за період з 01 березня 2016 року по 12 січня 2018 року включно, належних спадкодавиці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на невиплачену за період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року пенсію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі 59 141 гривня 67 копійок.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 визнану суму невиплаченої за період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року пенсії, належну померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 59 141 гривня 67 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь держави судові витрати в розмірі 1 937 гривень 92 копійки.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів .

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 ..

Наданий суду у копії витяг з паспорту громадянки України НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її РНОКПП НОМЕР_3 свідчить, що ОСОБА_2 з 04 квітня 1979 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії витягу паспорту громадянина України ОСОБА_1 свідчить, що ОСОБА_1 з 29 лютого 1995 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.14-15/.

За життя ОСОБА_2 остання з 01 серпня 2014 року перебувала на обліку, як внутрішньо переміщена особа, в управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області . ОСОБА_2 взято на облік за електронною пенсійною справою № 20. ОСОБА_2 перебувала на обліку в сервісному центрі управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області та отримувала пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як внутрішньо переміщена особа. Пенсія ОСОБА_2 нараховувалась та виплачувалась по лютий 2016 року включно. З 01 березня 2016 року ОСОБА_2 призупинено виплату пенсії.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 11 грудня 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла /а.с.10, 25, зворот/.

01 листопада 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про виплату допомоги на поховання після ОСОБА_2 шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок /а.с.46/.

З паперової копії витягу з електронної підсистеми «Призначення та виплата пенсії» інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України визначено розмір допомоги на поховання ОСОБА_2 4 200,00 грн з наявних даних: розмір призначеної пенсії 2 100,00 грн, дата призначення 09 липня 1996 року, номер пенсійної справи 20, вид пенсія за віком; дата останнього нарахування 01 листопада 2024 року /а.с.55/.

З паперової копії скріншоту повідомлення про зарахування коштів убачається, що 04 листопада 2024 року за № 262090-92 зараховано суму в розмірі 4 200,00 грн /а.с.62/.

З матеріалів спадкової справи після ОСОБА_2 , убачається, що:

- 08 січня 2021 року до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скиби Т. В. подано заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини /а.с.25/;

- 06 січня 2021 року нотаріусом заведено спадкову справу після ОСОБА_2 /а.с.27/;

- з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру щодо наявних заповітів від 06 січня 2021 року вбачається відсутність заповіту, складеного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 /27, зворот/;

- повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 7 від 06 січня 2021 року підтверджується смерть ОСОБА_2 на підставі рішення про встановлення факту смерті особи № 642/6450/20 /а.с.28/;

- 06 січня 2021 року нотаріусом складено запит на адресу УПФУ в місті Лисичанську Луганської області вих. № 5/02-14 з проханням повідомити про суму несплаченої пенсії ОСОБА_2 /а.с.29/;

- відповіддю УПФУ в м. Лисичанську Луганської області вих. № 1211-02-8/1350 від 09 лютого 2021 року нотаріуса повідомлено, що за ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилась недоотримана пенсія у сумі 59 141,67 грн, за період 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року. Також доведено до відома нотаріуса, що розмір недоотриманої пенсії може бути зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду особи, яка має право на отримання даної виплати згідно зі свідоцтвом про право на спадщину /а.с.9, 29, зворот/.

05 листопада 2024 року представником позивача направлено запит про надання інформації з проханням надати, в тому числі: інформацію про розмірі недоотриманої ОСОБА_2 пенсії за період з моменту припинення виплат по 31 серпня 2020 року; провести розрахунок пенсійних виплат /а.с.86-87/.

06 листопада 2024 року на звернення представника позивача відповідачем листом № 1200-0403-8/28639 повідомлено, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на обліку в Головному управлінні як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком. Виплата пенсії припинена з 01 березня 2016 року. За життя пенсіонерка особисто не зверталась за поновленням виплати пенсії з 01 березня 2016 року. Оскільки на дату смерті нарахування пенсії не здійснювалось і відсутні нараховані суми, не отримані у зв`язку зі смертю, недоотримана пенсія ОСОБА_2 обчислена за період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року з урахуванням трьох років з моменту надходження запита нотаріуса. Норма закону або підзаконного акта, яка б зобов`язувала органи Пенсійного фонду нараховувати суми пенсії за віком пенсіонерам після їх смерті за зверненням спадкоємців у законодавстві України відсутня /а.с.24/.

На ухвалу суду надано довідку щодо помісячного нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 за період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2020 року, згідно з якою пенсіонеру: нараховано у лютому 2016 року 1,270.79 грн, фактично виплачено 1,270.79 грн; у період з березня 2016 року по грудень 2017 року пенсія не нараховувалася та не виплачувалася; у січні 2018 року нараховано 1 009,32 грн, виплачено 0,00 грн; з лютого по листопад 2018 року нараховано по 1 646,79 грн; у грудні 2018 року нараховано 1 654,59 грн; з січня по лютий нараховано по 1 826,79 грн, виплачено 0,00 грн; з березня по червень 2019 нараховувалася сума по 1 926,79 грн, виплачено 0,00 грн; з липня по грудень 2019 року нараховано по 2 000,00 грн, виплачено 0,00 грн; з січня по квітень 2020 року нараховано по 2062,28 грн, виплачено 0,00 грн; з травня по серпень 2020 року нараховано по 2 100,00 грн, виплачено 0,00 грн /а.с.110/. Загалом нараховано у період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року 60 412,46 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, отже успадкував належні спадкоємцю суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 , як отримувач пенсії за віком, перебувала на обліку в управлінні пенсійного фонду, правонаступником якого є ГУ ПФУ в Луганській області. Позивач прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса протягом установленого законом шестимісячного строку.

Як вказано у висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 428/3413/17, згідно з яким обов`язок з виплати недоотриманої пенсії спадкодавця покладається на Управління ПФУ. Верховний суд зауважив, що відповідно до статті 1227 ЦК України право на одержання сум заробітної плати, пенсії, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. За загальним правилом зазначеної норми, ці грошові кошти до складу спадщини не включаються, а підлягають виплаті особам, зазначеним у цій статті або в інших (спеціальних) законам, і лише за відсутності таких осіб зазначені кошти включаються до складу спадщини. Звернення з вимогою про виплату пенсії, яка належала померлому пенсіонерові, має надійти до органу Пенсійного фонду не пізніше 12 місяців після смерті пенсіонера. За відсутності такого звернення впродовж зазначеного строку належна до виплати пенсія включається до складу спадщини і спадкується на загальних підставах.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що згідно з довідкою сума призначеної та недоотриманої пенсії за період з 01 березня 2016 року по 12 січня 2018 року становлять 0,00 грн, у період з 13 січня 2018 року по 31 серпня 2020 року сума пенсії, яка нарахована і не виплачена становить 59 141,67 грн.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно з частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положеннями частини першої статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», де вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії).

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».

Тому припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на таку пенсію у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці пенсійні виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною нормою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, отже успадкував належні спадкоємцю суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. Дата звернення до органу ПФУ з вимогою про надання інформації щодо нарахованої, але не виплаченої за життя спадкодавця пенсії, дата звернення за видачею такої суми на підставі свідоцтва про право на спадщину не впливає на розмір виплат та не надає права на обмеження цих виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач успадкував належні спадкодавцю суми пенсії у відповідності до положень статті 1227 ЦК України, у тому розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами та ухвалив рішення, що відповідає вимогам законодавства. Тому, доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом норм матеріального права є безпідставними.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 14 січня 2026 року.

Повний текст постанови складено 15 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: