Провадження № 6/470/3/26
Справа № 470/27/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Орлової С.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Ляшенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з відповідною заявою, яка підписана його представником Давидовою О.Ю., у якій зазначив, що 11.06.2010 року рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва по справі 2-615, з нього було стягнуто на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 13356 грн 44 коп ( матеріальна шкода в розмірі 4305 грн 44 коп, 8000 грн моральної шкоди та 1051 грн судових витрат). 18 січня 2011 року постановою державного виконавця Заводського ДВС у м.Миколаєві було відкрите виконавче провадження № 20365802, яке було направлено за місцем проживання боржника до Березнегуватського РУЮ Миколаївської області. 08 липня 2011 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області було задоволено подання ВДВС Березнегуватського РУЮ Миколаївської області та тимчасово обмежено його у праві виїзду за межі України, до виконання ним зобов`язань за виконавчим листом виданим Заводським районним судом м.Миколаєва по справі № 2-615 від 11.06.2010 року про стягнення боргу на користь ОСОБА_2 . У жовтні 2025 року йому було встановлено діагноз онкологія, у зв`язку з чим він хотів скористатися можливістю лікування за кордоном. Однак при перетинанні кордону йому було відмовлено у виїзді за межі України відповідно до ухвали Березнегуватського районного суду Миколаївської області по справі № 6-22/2011. Посилаючись на те, що наразі у першому відділі ДВС у Баштанському районі Миколаївської області виконавче провадження відкрите 18 січня 2011 року відсутнє, ОСОБА_1 просив суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Заявник та його представник адвокат Давидова О.Ю. в судове засідання не з`явились, до суду направили заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Державний виконавець Першого відділу Державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду заяви повідомлений належним чином.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд доходить наступного.

З матеріалів справи, а саме листа Заводського відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві від 15 січня 2026 року № 2615 18.10-34/8 убачається, що у Заводському відділі державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебувало на виконанні виконавче провадження №20365802 відкрите 20.07.2010 року з примусового виконання виконавчого листа №2-615 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу на загальну суму 13356 грн 44 коп.

29.11.2010 року виконавче провадження №20365802 державним виконавцем Щербиною О.В. було закінчено згідно п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та направлено виконавчий документ за місцем проживання боржника до Березнегуватського відділу ДВС у Миколаївській області ( а.с.31).

Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2011 року було задоволено подання головного державного виконавця відділу ДВС Березнегуватського районного управління юстиції Кузнєцова А.М. та тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в с.Романівка Березнегуватського району Миколаївської області у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорту громадянина України, до повного виконання рішення суду та виданого Заводським районним судом м.Миколаєва на його підставі виконавчого листа по справі №2-615 від 11 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 13356 грн 44 коп.

Згідно інформації наданої Першим відділом державної виконавчої служби від 14.01.2026 року № 5435, виконавчий лист №2-615 від 11.06.2010 року виданий Заводським районним судом м.Миколаєва, постановою в.о. начальника відділу Березнегуватського РДВС ТУЮ у Миколаївській області Чаловського Є.С. від 21 червня 2015 року було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження" ( у зв`язку з відсутністю у боржника майна).

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 10.03.2023 року №930/5 «Про відділи державної виконавчої служби у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)», Березнегуватський відділ ДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) реорганізовано шляхом злиття та утворення Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), однак матеріали виконавчого провадження у Першому відділі ДВС на виконанні не перебувають, оскільки знищенні у зв`язку з закінченням терміну зберігання архіву. (а.с.26).

Зазначене узгоджується з даними внесеними до спецрозділу виконавчого провадження №23808026 ( а.с.27-28).

01 грудня 2025 року заявника було проінформовано, що станом на 01.12.2025 року у Державній прикордонній службі України продовжує виконуватись ухвала Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2011 року про його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.11).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, який ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII (2148-08) від 19 жовтня 1973 року, передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.ч. 5-7 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. Натомість, влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури.

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

З огляду на те, що виконавчий лист №2-615 від 11.06.2010 року виданий Заводським районним судом м.Миколаєва про стягнення боргу з заявника, 27.10.2011 року було повернуто стягувачу з підстав відсутності у боржника коштів і майна на яке можливо накласти стягнення, однак стягувач повторно не пред`являв виконавчий документ для примусового виконання, строк для повторного пред`явлення виконавчого документа для виконання сплив 27.10.2014 року, крім цього матеріали виконавчого провадження на сьогодні знищенні за закінченням терміну зберігання, суд доходить висновку, що подальше тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не може вважатися виправданим, що свідчить про наявність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 260, 441 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту громадянина України, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, застосоване ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 08 липня 2011 року по справі №6-22/2011 р.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С. Ф. Орлова