ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1169/26 Справа № 176/1083/25 Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №208/7373/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, за апеляційною скаргою представника Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» - Авраменко Тетяни Миколаївни, яка діє за довіреністю, на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Волчек Н.Ю., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в інтересах якого діє представник Повалій О.В., звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ДП «Східний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позову зазначає, що протягом тривалого часу, а саме з 03 листопада 2005 року по 27 жовтня 2006 року, з 13 березня 2012 року по 07 травня 2019 року та з 09 березня 2021 року по 19 липня 2023 року позивач працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ДП «Східний ГЗК».

19 липня 2023 року позивача звільнено з роботи. За час роботи на підприємстві відповідача, позивач отримав хронічні професійні захворювання. МСЕК безтерміново встановлено позивачу ступінь втрати працездатності на рівні 40%. Крім того, МСЕК встановлено йому третю групу інвалідності. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання.

У зв`язку з чим, виходячи з глибини фізичних та душевних страждань, просить стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 245 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Східний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ДП «Східний ГЗК», на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 150 000 гривень без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ДП «Східний ГЗК» - Авраменко Т.М. подала апеляційну скаргу в якій вважає рішенням ухваленим на неповно з`ясованих обставинах справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення даної справи, недостатніх доказах, не враховано пояснення відповідача у справі, а також недотримано інших процесуальних і матеріальних норм та вимог, згідно із якими повинно бути винесено рішення.

У зв`язку із тим, що з боку суду першої інстанції вчинено порушення вимог та норм матеріального та процесуального законодавства, вважає ухвалене рішення від 11 червня 2025 року у даній справі необґрунтованим, незаконним, таким, що протирічить нормам чинного законодавства України та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах, згідно з вимогами законодавства, не є матеріально-правовою презумпцією. Тому, має доводитись не лише сам факт спричинення моральної шкоди, а й особливо її розмір.

Звертає увагу, що судом не прийнято до уваги факт того, що сторонами, саме ДП «Східний ГЗК» та ОСОБА_1 17 травня 2024 року укладено договір №18/726 про відшкодування моральної шкоди, відповідно до умов якого сторони погодили суму грошового відшкодування моральної шкоди, яку завдано позивачу в сумі 5 000 грн, як виплату одноразової грошової компенсації.

Зауважує, що наявність професійного захворювання підтверджується висновком лікарсько-експертної комісії, який видається спеціалізованим профпатологічним лікувально-профілактичним закладом. Цей висновок є документом, що засвідчує факт наявності або відсутності професійного захворювання у працівника.

Вказує, що позивачем до матеріалів справи не додано висновку ЛЕК, який би підтверджував наявність в нього професійного захворювання, що в свою чергу, на думку відповідача позбавляє його права на стягнення моральної шкоди за отримане професійне захворювання з ДП «СхідГЗК».

Судом не враховано, що особливість відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності наявність шкоди, протиправної дії заподіювача шкоди, наявності причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою.

ДП «СхідГЗК» вважає, що наданими в суд запереченням та доказами повністю доведено відсутність протиправних дій відповідача, а тому і причинного зв`язку між протиправною дією і шкодою у даному випадку.

Також, судом першої інстанції не враховано те, що позивач працював в шкідливих умовах праці, знаючи про їх шкідливість. Протиправних дій, які би спричинили шкоду здоров`ю позивача з боку посадових осіб підприємства відповідача не вчинялось, що підтверджується висновками комісії з розслідування професійного захворювання, в яких не зазначено винних осіб у зв`язку із виникненням професійного захворювання позивача.

Суд не звернув уваги, що відповідач зі своєї сторони зробив усе необхідне та можливе для мінімізації негативних впливів на працівника, який виявив бажання працювати в шкідливих та небезпечних умовах.

Зазначає, що своєчасне виявлення на ранніх стадіях ознак хронічних захворювань при проведенні якісного періодичного медичного огляду зі сторони лікувальних закладів надало б можливість Відповідачу своєчасно відсторонити позивача від роботи в таких умовах, запобігти виникненню професійного захворювання. Оскільки, згідно до виписки з амбулаторної карти протягом тривалого часу позивач хворів на вказані вище захворювання, які у подальшому переросли у хронічні. З боку лікувальних закладів на адресу відповідача не було надано жодного висновку про заборону або обмеження у праці в шкідливих та важких умовах, позивач жодного дня не працював в заборонених умовах.

Також, судом не враховано, що згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 березня 2024 року, затвердженого начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, не було виявлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 березня 2024 року, комісією з розслідування за п.17 встановлено, що причиною професійного захворювання є тривалий термін роботи у шкідливих умовах праці обумовлених технологічним процесом на шахті ДП «СхідГЗК».

Позивачем не наведено жодного доказу який би мав підстави для задоволення позовних вимог, а тому викладене є тільки припущенням.

Вважає, що вина відповідача у настанні вищезазначених негативних наслідків відсутня, а за таких умов Підприємство не може нести відповідальність за моральну шкоду.

Згідно договору про відшкодування моральної шкоди від 17 травня 2024 року №18/726 ДП «Східний ГЗК», про виплату позивачу одноразової грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди в зв`язку із профзахворюванням, отриманим за час роботи на ДП «СхідГЗК», сторонами досягнуто згоди про те, що позивачеві буде виплачено одноразову грошову виплату у розмірі 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної профзахворюванням. Копія договору була долучена до матеріалів справи.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз, позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (якщо багаторазове відшкодування не передбачене договором або законом), тим більше що у договорі про відшкодування моральної шкоди було укладено сторонами після встановлення позивачу втрати працездатності МСЕК.

Позивач погодився на такі умови договору, підписав його, зазначив, що у майбутньому претензій до ДП «СхідГЗК» щодо відшкодування йому моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням не матиме. Таким чином, позивач скористався правом на одноразове відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням.

Позивач не має підстав для повторної оплати коштів за моральну шкоду за отриманим професійним захворюванням, він підписав договір, має намір отримати кошти, та не звертався до відповідача з питанням щодо зміни істотних умов договору.

Просив рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Східний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, відмовити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Повалій О.В. скористалась своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу в якому не погоджується із позицією відповідача, викладеною у апеляційній скарзі.

Вказує, що надані позивачем докази повною мірою підтверджують, що ушкодження здоров`я, яких зазнав позивач, відбулося внаслідок виконання ним трудових обов`язків у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, що у свою чергу, призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Позивач позбавлений можливості відновити свій стан здоров`я до попереднього, про що свідчить, зокрема, безстрокове встановлення йому втрати працездатності та групи інвалідності.

У виникненні в позивача хронічних професійних захворювань наявна вина відповідача, так як згідно з п.18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 березня 2024 року, відповідачем як роботодавцем, було допущено перевищення встановлених норм дії шкідливих факторів на працівника. У виникненні в позивача хронічних професійних захворювань наявна вина відповідача, так як згідно з п.18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 березня 2024 року, відповідачем як роботодавцем було допущено перевищення встановлених норм дії шкідливих факторів на працівника.

Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Надані позивачем докази повною мірою підтверджують, що ушкодження здоров`я ОСОБА_1 , отримання ним професійного захворювання та інвалідності, відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Звертає увагу на те, що підставою звернення позивача до суду та відшкодування йому моральної шкоди є встановлення стійкої втрати працездатності, договором №18/726 від 17 травня 2024 року відшкодування моральної шкоди у зв`язку із встановленням стійкої втрати працездатності не передбачено.

Дане рішення вважає законним та обґрунтованим, а розмір відшкодування виваженим, справедливим, достатнім для розумного задоволення потреб позивача та таким, що не призводить до надмірного збагачення.

У зв`язку з чим просить суд рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року залишити без змін, апеляційну скаргу ДП «Cхідний ГЗК» без задоволення.

Учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до трудової книжки, виданої на ім`я позивача ОСОБА_1 , останній дійсно працював на ДП «Східний ГЗК», а саме в період з 03 листопада 2005 року по 27 жовтня 2006 року, з 13 березня 2012 року по 07 травня 2019 року та з 09 березня 2021 року по 19 липня 2023 року, на різних посадах у різних структурних підрозділах ДП «Східний ГЗК».

19 липня 2023 року позивача звільнено з роботи у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи п.2 ст.40 КЗпП України.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 березня 2024 року було встановлено, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникло за таких обставин: робота в шкідливих умовах праці, пов`язаних з перевищення ГДК пилу фіброгенної дії при виконанні функціональних обов`язків, що обумовлено технологічним процесом на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК», з використанням засобів індивідуального захисту.

Пунктом 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 12 березня 2024 року, затвердженого Начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 13.03.2024 року, встановлено наявність у позивача професійного захворювання - пневмоконіоз (s/t; 1/1), ЛН ІІ ст. (другого ст.).

Відповідно до п.18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст кремнію діоксид кристалічний (Si02) від 10 до 70% становить до 2,4 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/ м3.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 14 травня 2024 року серії 12 ААА № 138314, позивачу первинно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 40%.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 14 травня 2024 року серії 12 ААГ №388907, позивачу первинно безтерміново визначено третю групу інвалідності, протипоказано роботу в умовах впливу пилу, токсичних і подразнювальних речовин, несприятливого мікроклімату, шуму, фізичного навантаження.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в такий частині, враховуючи необхідність для позивача у постійному лікуванні та реабілітації, наявності вимушених змін у його житті в зв`язку з професійним захворюванням.

У зв`язку з виниклим хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань.

Суд вірно виходив з того, що наведені фактичні обставини підтверджуються доказами які містяться у матеріалах справи, факт моральних страждань позивача є очевидними і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.

З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності 40%, неможливість відновлення здоров`я позивача, наявність вимушених змін у житті у зв`язку з наявністю професійного захворювання, суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 150000 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Колегія суддів в цілому погоджується з висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, спричинену втратою позивачем здоров`я на виробництві, але зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У ст.16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку.

Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.

Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника.

При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі №225/4242/21).

Нормою ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В даному випадку травмування в результаті нещасного випадку пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що надані позивачем письмові докази є належними і допустимими, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.

Встановлено, що у акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 12 березня 2024 року зазначено, що професійне захворювання виникло за обставин роботи в шкідливих умовах праці, пов`язаних з перевищення ГДК пилу фіброгенної дії при виконанні функціональних обов`язків, що обумовлено технологічним процесом на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК», з використанням засобів індивідуального захисту.

Пунктом 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 12 березня 2024 року, затвердженого Начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 13 березня 2024 року встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання- пневмоконіоз (s/t; 1/1), ЛН ІІ ст. (другого ст.).

Відповідно до п.18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст кремнію діоксид кристалічний (Si02) від 10 до 70% становить до 2,4 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 14 травня 2024 року серії 12 ААА №138314, позивачу первинно безтерміново встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 40%.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, він вимушений систематично отримувати медичну допомогу, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Отже, роботодавець ДП «Схід ГЗК» під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також з вини ДП «Схід ГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.

Разом з тим, відповідач в апеляційній скарзі зазначав, що 17 травня 2024 року між ДП «Східний ГЗК», в особі тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора Бугайова І.В. та Харітоновим В.С. укладено договір №18/726 про відшкодування моральної шкоди, а тому позивач реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди, відтак нього відсутнє право повторної вимоги.

Колегія суддів вважає такі твердження відповідача хибними, з огляду на таке.

Дійсно 17 травня 2024 року між ДП «Східний ГЗК», в особі тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора Бугайова І.В. та Харітоновим В.С. укладено договір №18/726 про відшкодування моральної шкоди. Пунктом 1 вказаного договору визначено, що ДП «СхідГЗК» сплачує одноразову грошову виплату ОСОБА_1 в сумі 5 000 грн., з врахуванням сплати необхідних податків та обов`язкових платежів із вказаної суми, в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання.

Пунктом 2 договору передбачено, що ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок професійних захворювань з ДП «СхідГЗК».

Згідно з пунктом 3 Договору ДП «СхідГЗК» зобов`язується сплатити на користь ОСОБА_1 5 000 грн. з врахуванням сплати необхідних податків та обов`язкових платежів із вказаної суми, в якості відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок отриманих всіх профзахворювань (встановлених та можливо встановлених у майбутньому), шляхом перерахування ОСОБА_1 грошових коштів на його картковий рахунок відкритий у ПАТ «УКРГАЗБАНК».

Між тим підтверджень виконання договору №18/726 від 17 травня 2024 року про відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн., матеріали справи не містять та суду не надано.

Оскільки позивачу відповідна за договором сума не виплачена і останній обрав такий спосіб захисту свого права, як звернення до суду, колегія вважає що вказаний довід апеляційної скарги не впливає на висновки суду першої інстанції і не тягне його скасування.

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши глибину та ступінь моральних і фізичних страждань, яких зазнав та зазнає позивач внаслідок професійного захворювання, виходячи із принципів розумності і справедливості суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачеві у розмірі 150000 грн.

Доводи апелянта про те, що позивач добровільно обрав собі роботу, знаючи про наявність шкідливих факторів, не звільняє роботодавця від обов`язку створити безпечні і нешкідливі умови праці, встановлений ст.153 КЗпП України, ст.ст.6, 13 Закону України «Про охорону праці».

При цьому відповідач не довів, що умови праці позивача були нешкідливі, а виникле у нього захворювання не пов`язано з виробничими факторами.

Доводи відповідача, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено наслідків та обсягу спричинених позивачу моральних страждань з урахуванням ступеня вини відповідача, не знайшли свого підтвердження і спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи, зводяться до не згоди позивача із судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів відхиляє наведені вище доводи апеляційної скарги відповідача, оскільки визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в повній мірі відповідає критеріям виваженості і справедливості з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, вимог закону та висновків суду касаційної інстанції по аналогічним справам.

Між тим скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки колегія суддів прийшла до висновку, що деталізація в рішенні суду в даній справі питання, пов`язаного з оподаткуванням стягнутої суми матеріальної компенсації моральних страждань позивача є зайвою.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині оподаткування суми стягнутої на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.263ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на прийняте колегією суддів рішення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року - змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року викласти у наступній редакції: «Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Жовті Води, вул.Горького, буд.2) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання грошові кошти у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень».

В іншій частині залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 14.01.2026 р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв