ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23458/25

Провадження № 22-ц/820/375/26

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Трубай І.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2025 року, суддя Карплюк О.І., у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Хмельниччини», про визнання правочину недійсним,

встановив:

У вересні 2025 року ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Світ Хмельниччини» про визнання недійсним договору зберігання майна №1-11/24 від 15.11.2024, укладеного між ТОВ «Світ Хмельниччини» та ОСОБА_2 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01.12.2025 провадження у справі закрито. Суд зауважив, що оскільки в даному випадку має місце спір між юридичною особою та фізичною особою підприємцем, який виник при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочину у господарській діяльності, тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги апелянт вказав, що справу належить розглядати саме в порядку цивільного судочинства, оскільки стороною оспорюваного правочину є фізична особа, відтак підстав для висновку щодо наявності спірних господарських правовідносин в учасників спору немає.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом були повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як встановлено судом, у вересні 2025 року ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Світ Хмельниччини», в якому просив визнати недійсним договір зберігання майна №1-11/24 від 15.11.2024, укладений між ТОВ «Світ Хмельниччини» та ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказав, що 30.06.2025 між UBS FIN INVESTMENT LIMITED (постачальником) та ним (покупцем) укладено договір №30/06/25, яким, зокрема, передбачено обов`язок постачальника поставити та передати у власність покупця будівельні матеріалами (уживаний товар), а обов`язок покупця прийняти товар та оплатити на умовах, передбачених цим договором.

01.07.2025 між ФОП ОСОБА_1 (поклажодавцем) та ТОВ «НВО» (зберігачем) укладено договір №01/07-25 про надання послуг відповідального зберігання.

Ввірений ТОВ «НВО» товар зберігався на земельній ділянці площею 9,3026 га, кадастровий номер :06:012:0706, орендарем якої є ТОВ «НВО».

29.07.2025 йому повідомили про те, що невідомі особи умисно викрадають будівельні матеріали (уживаний товар), які ввірені ТОВ «НВО» на зберігання. Невідомі, обґрунтовуючи правомірність своїх дій, послалися на умови договору відповідального зберігання майна від 15.11.2024, №1-11/24, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Світ Хмельниччини», який позивач вважає недійсним, оскільки він стосується майна належного йому на праві власності.

Як вбачається зі змісту вищевказаного договору, ТОВ «Світ Хмельниччини» (поклажодавець) передав, а ОСОБА_2 (зберігач) прийняв на відповідальне зберігання з правом користування майно у номенклатурі та кількості згідно з актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1).

Місце зберігання майна до 24.07.2025 на території Торговельно-сервісного центру «Поділля», за адресою: Хмельницький район, Розсошанська сільська рада, автодорога Н-03 Житомир-Чернівці 191 км плюс 520 м. В разі, якщо до 24.07.2025 поклажодавець не здійснив перевезення майна в інше місце зберігання, зберігач має право на власний розсуд визначити нове місце зберігання майна.

Згідно з актом приймання-передачі майна від 18.11.2024 ТОВ «Світ Хмельниччини» (поклажодавець) передав, а ОСОБА_2 (зберігач) прийняв профнастил (покрівельний) 3000 м.кв., профнастил 4400 м.кв., трубу профільну 80*80 мм 25200 кг, трубу профільну 80*40 мм, 4100 кг, трубу профільну 40*40 мм, 5200 кг, трубу профільну 25*25 мм, 3250 кг.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Положеннями частини другої статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з пунктами 1, 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа - учасник приватноправових відносин. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/23028/17 (провадження №12-286гс18), від 26.05.2020 у справі №908/299/18 (провадження №12-136гс19), від 03.11.2020 у справі №922/88/20 (провадження №12-59гс20), від 27.04.2021 у справі №591/5242/18 (провадження №14-168цс20)).

За змістом статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

У справі, яка переглядається, предметом позову є вимоги фізичної особи-підприємця, які спрямовані на захист власних інтересів як власника майна, яке, на його думку, незаконно вибуло з його володіння у володіння іншої особи на підставі оспорюваного договору зберігання.

Враховуючи, що сторонами у вказаній справі є не тільки юридична особа та фізична особа-підприємець, а також і фізична особа ОСОБА_2 , а також враховуючи, що спірні правовідносини виникли не у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, а щодо порушення майнових прав позивача, у тому числі фізичною особою, колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір підсудний суду загального юрисдикції, Хмельницькому міськрайонному суду Хмельницької області.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що, відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України, є підставою для її скасування із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 січня 2026 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова