Справа № 469/1267/25
Провадження № 2-з/131/2/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026м. Іллінці

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області Коваль А. М., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Діденко Наталії Петрівни про зміну способу забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До Іллінецького районного суду Вінницької області 12.01.2026 надійшла вищевказана заява, яка мотивована тим, що ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.12.2025 року було забезпечено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна шляхом накладення арешту на автомобіль Volkswagen Passat 2013 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1 ). Суд мотивував рішення ризиком відчуження майна через розірвання шлюбу та зміну місця проживання відповідача. Відповідач вважає накладення повного арешту надмірним заходом, що порушує принцип співмірності та рівноправності сторін. Автомобіль є основним засобом існування відповідача та необхідний йому для роботи й побуту. Крім того, неможливість експлуатації призведе до погіршення технічного стану майна через відсутність належного обслуговування. Оскільки позивач претендує лише на частину майна, арешт всього об`єкта є необґрунтованим. З огляду на це, просить змінити спосіб забезпечення позову з накладення арешту на заборону відчуження вказаного транспортного засобу.

Крім того, 13.01.2026 представник заявника адвокат Діденко Н.П. подала до суду додаткові пояснення до заяви про зміну способу забезпечення позову, де вказано, що відповідач наразі перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , яка знаходиться на значній відстані від місця його проживання, тому є необхідність у використанні вказаного вище транспортного засобу для переїзду додому, у відпустку, за сімейними обставинами, тощо, тому вказані обставини додатково підтверджують надмірність такого способу забезпечення позову як арешт.

Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЦПК України питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи. Таким чином, справу за заявою представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Діденко Наталії Петрівни про зміну способу забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя було прийнято до розгляду ухвалою суду від 12.01.2026 та призначено судове засідання у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 156 ЦПК України, на 13.01.2026 о 10:30.

Представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Діденко Н.П., в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просила провести судове засідання без участі заявника та його представника, заяву задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Дорошенко А.В., про місце, дату та час розгляду заяви були повідомлені належним чином. Зокрема, представнику позивача повідомлення (ухвала про відкриття провадження судова повістка) були надіслані до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» та на адресу електронної пошти. Крім того, позивач ОСОБА_2 та її представник Дорошенко А.В. були повідомлені про розгляд справи шляхом направлення електронного повідомлення за номерами телефонів, наявними в матеріалах справи. Незважаючи на це, вони в судове засідання не з`явилися, жодних заяв по суті справи, заперечень чи клопотань, у тому числі про відкладення розгляду справи або про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши клопотання, матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.12.2025 року було забезпечено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна шляхом накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Passat» 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу No 5148/2024/4782243 від 25.07.2024.

Відповідно до положень статті 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

У відповідності до вимог ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто, однією із причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. (Постанова ВП ВС від 15.09.2020 №753/22860/17 (14-88цс20).

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, крім інших видів, також накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заборону вчиняти певні дії, як вид забезпечення позову, передбачено п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, а арешт передбачено п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України а отже, вони є різними видами забезпечення позову.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2021 року справа №643/12369/19 пояснив, чим арешт майна відрізняється від заборони на відчуження майна. Так, арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном. Верховний Суд звертає увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову.

За положенням ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Так, при вжитті заходів забезпечення позову судом необхідно враховувати зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову. Такий висновок суду відповідає положенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 pоку, згідно з якими кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна або обмежений у праві власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Оцінюючи обґрунтованість доводів заявника, суд виходить з того, що забезпечення позову має бути не лише ефективним, а й співмірним, не перетворюючись на засіб невиправданого обмеження прав однієї зі сторін. Встановлений раніше захід у вигляді арешту транспортного засобу «Volkswagen Passat» (д.н.з. НОМЕР_1 ) за своєю правовою природою та наслідками фактичного виконання (обмеження у користуванні та обслуговуванні) є надмірним у даній ситуації. Суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_2 ), що в умовах воєнного стану накладає на нього особливі обов`язки та створює специфічні потреби, зокрема потребу в оперативному переміщенні до місць несення служби, повернення додому під час відпусток чи за сімейними обставинами. Накладення саме арешту, а не заборони відчуження, фактично позбавляє військовослужбовця можливості експлуатувати автомобіль, що прямо впливає на його мобільність та виконання службових завдань.

Суд вважає, що для гарантування виконання майбутнього рішення суду достатнім і ефективним заходом буде саме заборона вчинення дій по відчуженню автомобіля. Такий захід повністю нівелює ризик продажу чи передачі майна третім особам (що було першочерговою метою забезпечення позову), проте дозволяє власнику-військовослужбовцю продовжувати користуватися транспортним засобом за призначенням. Це забезпечує справедливий баланс між приватним інтересом позивача щодо збереження об`єкта спору та правом відповідача на безперешкодне користування своїм майном, особливо в контексті його особливого статусу як захисника України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для зміни способу забезпечення позову шляхом заміни арешту автомобіля на заборону його відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 156, 247 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Діденко Наталії Петрівни про зміну способу забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, задовольнити.

Змінити спосіб забезпечення позову, визначений ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 25.12.2025 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна із арешту транспортного засобу - автомобіль марки «Volkswagen Passat» 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 5148/2024/4782243 від 25.07.2024 на заборону вчинення дій по відчуженню транспортного засобу - автомобіль марки «Volkswagen Passat» 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 5148/2024/4782243 від 25.07.2024.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом.

Зустрічне забезпечення не застосовується.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про заміну одного виду забезпечення іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Повний текст складено 19 січня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: