15.01.2026 Єдиний унікальний номер 205/355/26
Справа № 205/355/26
Провадження № 2о/205/49/26
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

15 січня 2026 року м. Дніпро

Суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра Федотова В.М., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

12.01.2026 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до Новокодацького районного суду міста Дніпра із вищевказаною заявою, в якій просила суд встановити факт належності їй архівних довідок № М/41 006932 від 22.12.2023 року, № М/41 006950 від 11.01.2024 року, виданих Українським державним підприємством науки і технологій, та № 77 від 20.11.2023 року, виданої АТ «Дніпроважмаш». Необхідність встановлення факту заявниця мотивує відмовою органів ПФУ в призначенні пенсії за віком за періоди роботи.

14.01.2026 року суддею в порядку, передбаченому ст. 187 ЦПК України, отримано інформацію з Єдиного державного демографічного реєстру щодо адреси реєстрації заявниці.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Одночасно за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Як зазначено у поставові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 761/21898/16-ц, приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Суддя зауважує, що підставою звернення із вказаною заявою до суду про встановлення факту належності архівних довідок заявниці ОСОБА_1 є рішення про відмову у призначенні пенсії заявниці, а тому, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), заявниця має право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень.

Аналогічні правові висновки викладені і в постанові від 23.05.2022 року у справі № 539/4118/19 (провадження № 61-10777сво20) Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, в якій Верховний Суд зазначив наступне.

У вказаній постанові Верховний Суд конкретизував свої висновки щодо визначення подібності правовідносин, зазначивши таке. На предмет подібності потрібно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність варто також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Враховуючи вказане, суддя вважає що спірні правовідносини у вказаній цивільній справі хоч і не тотожні з тими, які наведенні у відповідних правових позиціях Верховного Суду, проте за своїм змістом є подібними, а тому правовий висновок Великої Палати Верховного Суду підлягає застосуванню у цій справі.

Крім того, всі спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Фактично вимоги заявниці пов`язані із доведенням наявності у неї підстав для призначення та виплати пенсійних виплат і заявлені саме у зв`язку з відмовою ПФУ врахувати до страхового стажу відповідний період роботи.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального державного страхування.

Таким чином, встановлення факту наявності страхового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України як при прийнятті рішення про призначення пенсії, так і при вирішенні питання про встановлення стажу роботи у певний період трудової діяльності.

Вимога заявниці у цій справі пов`язана з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу наявності трудового стажу, а тому не пов`язана з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками така вимога пов`язана з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Фактично, між заявницею та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області виник спір, пов`язаний з необхідністю доведення наявності у заявниці трудового стажу для призначення пенсії за віком. Цей спір не пов`язаний з будь-якими цивільними права та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що питання про встановлення факту належності заявниці архівної довідки не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Суддя зазначає, що архівна довідка не є правовстановлюючим документом, а тому цей факт не може бути встановлений на підставі статті 315 ЦПК України.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно із ч. 2 ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді (ч. 3 ст. 186 ЦПК).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 186, 293, 315, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати заявниці разом із заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити заявниці її право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Федотова В.М.

.