Дата документу 13.01.2026
Справа № 334/7098/25
Провадження № 2/334/311/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., при секретарі Каряченко А.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник: адвокат Дідух Є.О. в інтересах ТОВ «Українські фінансові операції» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові посилалися на те, що 25.04.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №4595925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Сторони погодили наступні умови договору: Відповідно п.1.2 тип кредиту кредит, сума кредиту складає 7000 грн. Згідно п.1.3 Договору строк кредиту 350 днів: з 25.04.2024 року по 10.04.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п.2.1 Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок споживача № НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору.

Відповідно умов Договору ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 7000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «13760». Таким чином, Відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки Відповідач.

Враховуючи невиконання Відповідачем своїх зобов`язань перед Первісним кредитором, 25.11.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 25/11/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 4595925 від 25.04.2024 року.

Відповідно умов п.1.3 Договору № 4595925 строк кредиту 350 днів: з 25.04.2024 року по 10.04.2025 року. Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.11.2024 року №25/11/2024 строк дії Договору № 4595925 від 25.04.2024 року не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з 26.11.2024 року (135 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою з розрахунку: 7000 грн. * 1,5% = 105 грн. * 135 календарних днів = 14175 грн.

Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до Позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «Українські фінансові операції», ані на рахунки первісного кредитора. Таким чином, відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором № 4595925 від 25.04.2024 року загальною сумою 43750 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 7000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 22575 грн., нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 116 календарних днів - 14175 грн.

Прохали:

1) стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість загальною сумою 43750 грн., з яких: 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 22575 грн. заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; 14175 грн. заборгованість за процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції»;

2) стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.;

3) в порядку ч.10,11 ст.265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно ст.625 ЦК України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s) : 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків; Розрахунок 3 % річних: С * 3 : 100 : 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції»; роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування;

4) розгляд справи проводити без участі позивача, не заперечували проти винесення заочного рішення.

02.09.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24.10.2025 року до суду звернувся відповідач з відзивом на позов, в якому посилався на те, що визнає факт отримання мікропозики у розмірі 7000 грн. відповідно договору №4595925, водночас категорично не погоджується з вимогами позивача в частині нарахування відсотків, штрафів, пені та інших додаткових платежів, оскільки договір було укладено під час дії воєнного стану в Україні, що прямо забороняє такі нарахування.

Його мати - особа з інвалідністю II групи після важких операцій (стентування судин серця, шунтування, ендопротезування тазостегнового суглоба), вона потребує постійного стороннього догляду, що підтверджено висновком ЛКК. Через УТСЗН він офіційно оформлений як особа, що здійснює догляд на непрофесійній основі, тому не має можливості працювати повний день і має обмежені доходи. На підставі ст.551 ЦК України та ст.8 ЦПК України прохає врахувати тяжке матеріальне становище й соціальні обставини, зменшити суму неустойки та відмовити у стягненні відсотків і штрафів як непропорційних.

Вважає, що відсутні належні докази укладення електронного договору саме ним (не подано технічних логів, КЕП, ІР-даних), відсутні докази належного повідомлення про відступлення права вимоги (факторинг). Розрахунок заборгованості є помилковим - подвійні відсоткові нарахування всупереч законодавчим обмеженням. Витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн. є непропорційними та підлягають зменшенню.

Прохав: 1) визнати позов обґрунтованим лише в частині основної суми боргу 7000 грн.; 2) відмовити у задоволенні позову в частині нарахованих відсотків, штрафів, пені, інфляційних втрат і 3% річних; 3) врахувати його тяжке матеріальне становище та соціальні обставини (догляд за матір`ю-інвалідом); 4) зменшити розмір витрат на правничу допомогу позивача до розумного рівня; 5) витребувати у позивача докази укладення договору та повідомлення про факторинг.

28.10.2025 року до суду звернувся представник ТОВ «Українські фінансові операції» за довіреністю Лисенко Д.В. з відповіддю на відзив, в якій посилалися на те, що відповідач визнає факт отримання коштів в сумі 7000 грн. за Договором від 25.04.2024 року № 4595925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, однак, не погоджується з умовами кредитування, зокрема розмір процентів. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Відповідачем не надано доказів повного та належного виконання зобов`язань за Договором.

Позивачем не заявлялись вимоги про стягнення штрафів, пені та інших додаткових платежів, однак відповідач заперечує проти таких категорій.

Прохали позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснювати у відсутність представника позивача.

10.11.2025 року ухвалою суду витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а також підтвердження факту зарахування коштів 25.04.2024 на дану платіжку картку банком-емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», у сумі 7000 грн., за ініціативою ТОВ «Лінеура Україна» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення».

13.01.2026 року представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій відповіді на відзив прохали справу розглянути у відсутність представника позивача.

13.01.2026 року відповідач в судове засідання не з`явився, 13.01.2026 року подав заяву про розгляд справи у його відсутність, визнав позовні вимоги в частині боргу, прохав зменшити витрати на правову допомогу.

Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився відповідач ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю №1715575 від 29.08.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру.

25.04.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4595925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Відповідно п.1.2 тип кредиту кредит, сума кредиту складає 7000 грн.

Згідно п.1.3 Договору строк кредиту 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів.

Згідно п.1.4.1, п.1.4.2 Договору стандартна процентна ставка становить 1,5% в день, знижена процентна ставка становить 1,43% в день.

Згідно п.1.5 Договору орієнтовна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредиту 10911,61% річних, за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 10310,76% річних.

Згідно п.1.6 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 43750 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 43618,75 грн.

Згідно п.2.1 Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_3 .

Кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «13760».

Аналогічні умови зазначено у Паспорті споживчого кредиту, який також підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «33029».

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 7000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_4 , що підтверджується копією листа ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 19.12.2024 року.

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду про витребування доказів на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 ; по рахунку № НОМЕР_4 було зарахування коштів на суму 7000 грн. від 25.04.2024 року, платник I-PAY_Credit_MC1, Banderu 9.

25.11.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 25/11/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 4595925 від 25.04.2024 року на загальну суму 33075 грн., з якої заборгованість за тілом кредиту 7000 грн., заборгованості за процентами 22575 грн., пеня 3500 грн., що підтверджується копією витягу з реєстру боржників від 31.03.2025 року.

Згідно копії Розрахунку заборгованості за Договором № 4595925 від 25.04.2024 року ТОВ «Українські фінансові операції» здійснено ОСОБА_1 нарахування процентів за стандартною процентною ставкою за період з 26.11.2024 року по 10.04.2025 року (135 календарних днів) з розрахунку: 7000 грн. * 1,5% = 105 грн. * 135 календарних днів = 14175 грн.

Загальний розмір заборгованості відповідача за Договором № 4595925 від 25.04.2024 року складає в сумі 43750 грн., з яких: 7000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 22575 грн. заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; 14175 грн. заборгованість за процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за 135 календарних днів.

Станом на час розгляду справи судом відповідач заборгованість не сплатив.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного.

В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно висновків, викладених у Постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію».

Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.

У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підтвердження договірних відносин між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 позивачем надано суду копії: Договору № 4595925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.04.2024 року; Паспорту споживчого кредиту.

Суд вважає надані докази належними та допустимими, і аналізуючи в сукупності надані докази, суд вважає, що факт підписання між сторонами Договору № 4595925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.04.2024 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора є доведеним, оскільки сторони узгодили порядок його укладення в електронній формі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у Постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.

Як встановлено судом, відповідач, уклавши 25.04.2024 року з ТОВ «Лінеура Україна» Договір № 4595925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, отримав кредит в сумі 7000 грн. на платіжну картку № НОМЕР_3 , на строк 350 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5% на день.

В подальшому, згідно укладеного Договору факторингу № 25/11/2024 від 25.11.2024 року право вимоги за Договором № 4595925 від 25.04.2024 року перейшло від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Українські фінансові операції».

Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, договір залишається невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору факторингу, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 43750 грн.

Крім того, відповідно ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов в частині основної вимоги суми боргу і визнання відповідачем позову не суперечить закону, тому суд враховуючи положення ст.206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову в цій частині.

Щодо вимоги позивача про нарахування в порядку ч.10,11 ст.265 ЦПК України інфляційних втрат і 3% річних відповідно ст.625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, суд зазначає наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05.06.2024 року у справі №910/14524/22 зробила наступний висновок:

«132. Можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду.

133. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.

134. Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання.

135. Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу».

Таким чином, так як позивачем не заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, а отже суд з урахуванням принципу диспозитивності таку вимогу не розглядав та не задовольняв, тож правила ч.10,11 ст.265 ЦПК України в даному випадку не можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. А отже дана вимога не підлягає задоволенню.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову...

Відповідно ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову…

Позивачем у справі за подання позовної заяви сплачено судовий збір відповідно платіжної інструкції №1087 від 20.08.2025 року в сумі 2422,40 грн.

Тому, у зв`язку з задоволенням основної вимоги, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді 50% судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 2422,40 грн., що складає в сумі 1211,20 грн.

Також, так як відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 2422,40 грн., що складає в сумі 1211,20 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024 року між адвокатом Дідухом Є.О. та ТОВ «Українські фінансові операції»; копію заявки №4595925 від 21.04.2025 року на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024; копію рахунку на оплату № від 20.07.2025 року на суму 10000 грн.; копію Акту №4595925 від 20.07.2025 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024; копію детального опису робіт (наданих послуг) №4595925 від 11.08.2025 року; копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії КС №5972/10 від 24.03.2017 року на ім`я Дідух Є.О.

Так, згідно копії Акту №4595925 від 20.07.2025 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 сторонами визначено види виконаних робіт (наданих послуг) та їх вартість: 1) Зустріч Адвоката та Клієнта, надання Адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства (0,5 год.) 440 грн.; 2) Дослідження наданих Клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи (1 год.) 840 грн.; 3) Аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства (0,5 год.) 440 грн.; 4) Підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів Клієнта, узгодження обраної позиції з Клієнтом (1 год.) 840 грн.; 5) Письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної Клієнтом позиції захисту прав та інтересів (1 год.) 840 грн.; 6) Проведення Адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Складення, оформлення та направлення адвокатських запитів (1 год.) 840 грн.; 7) Складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4595925 від 25.04.2024 року, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя (2 год.) 1640 грн.; 8) Складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) - додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів (витяги з реєстру боржників, опис до поштового направлення відповідачу, що містить позовну заяву з додатками, рахунок на оплату послуг адвоката, акт прийому-передачі виконаних робіт та інші необхідні документи) (1 год.) 840 грн.; 9) Складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, тощо) (2 год.) 1640 грн.; 10) Представництво інтересів Клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою Клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4595925 від 25.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , в тому числі участь у судових засіданнях (2 год.) 1640 грн., всього на суму 10000 грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем підтверджено витрати на правничу допомогу на суму 6720 грн., в той час як витрати за складання та оформлення процесуальних документів для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції на суму 1640 грн. та представництво інтересів Клієнта під час здійснення цивільного судочинства, в тому числі участь у судових засіданнях на суму 1640 грн. є необґрунтованими, оскільки представником позивача: адвокатом Дідухом Є.О. заяви по суті справи (окрім позовної заяви) не складались та не подавались до суду, відповідь на відзив подано представником ТОВ «Українські фінансові операції» за довіреністю Лисенко Д.В., також розгляд справи проведено без участі сторін, представник позивача участі в судових засідання не приймав.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 зазначено «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір».

Також, згідно правового висновку у Постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 «Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час».

Суд, дослідивши документи на підтвердження надання позивачу правничої допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторін, розгляд справи без явки сторін та їх представників, з урахуванням вимог розумності та справедливості, реальності адвокатських витрат, визнання відповідачем суми боргу та клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6720 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 137, 141, 142, 206, 211, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» () заборгованість за договором №4595925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.04.2024 року в розмірі 43750 грн. (сорок три тисячі сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок), з яких: 7000 грн. - заборгованість тілом кредиту; 22575 грн. заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором; 14175 грн. заборгованість за процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції».

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» () з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно платіжної інструкції №1087 від 20.08.2025 року в сумі 2422,40 грн., що складає в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» () 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно платіжної інструкції №1087 від 20.08.2025 року в сумі 2422,40 грн., що складає в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок)та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6720 грн. (шість тисяч сімсот двадцять гривень 00 копійок).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 16 січня 2026 року.

Суддя: С.М. Телегуз