Справа № 466/307/26
Провадження № 2-з/466/20/26
У Х В А Л А

20 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючої судді Баєвої О.І.

при секретарі Комарницької В.-М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача Волконітіної К.Ю. про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в:

15.01.2026 року представник позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» Волконітіна К.Ю. звернулась до суду з заявою про забезпечення позову у якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 41,1 кв.м., що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2015 року серії та номер 3-1083, посвідченого П`ятою львівською державною нотаріальною конторою.

В обґрунтування заяви зазначає, що 23.06.2006 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №11-1/617к-06, відповідно до умов якого відповідачу були надані грошові кошти в сумі 16000 доларів США 00 центів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних, з кінцевим терміном повернення 01.11.2011 року.

19.07.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору №11-1/617к-06 від 02.11.2006 року, згідно якого сума кредиту - 49000,00 доларів США; термін кредиту - 240 місяців; дата погашення кредиту - 01 листопада 2026 року.

Кредитні зобов`язання забезпечені наступним:

1) 02 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

2) 02 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

3) 02 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки.

4) 02 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 .

5) 19 липня 2007 року укладено Додатковий договір до Договору іпотеки від 02 листопада 2006 року за реєстровим №5939, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М, зареєстрованого в реєстрі за №5786;

6) 23 червня 2009 року укладено Договір про внесення змін та доповнень від 23 червня 2009 року до Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор H.М 02 листопада 2006 року за реєстровим №5939, зареєстрованого в реєстрі за №890

Позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належно не виконував,

у зв`язку із чим утворилася заборгованість за кредитним договором.

Станом на 04.12.2025 року за Позичальником обліковується заборгованість за кредитним договором №11-1/617к-06 від 02 листопада 2006 року у розмірі 76360,75 доларів США.

Заявник вважає, що майно, яке є предметом іпотеки згідно до Договору іпотеки від 02 листопада 2006 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а саме квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), може бути в подальшому відчужена, що значно ускладнить розгляд справи, а також захист прав та інтересів кредитора у випадку ухвалення рішення про задоволення позову. Факт неодноразового відчуження предмета іпотеки підтверджується інформаційними довідками, які долучено до матеріалів справи. Отже існує ризик повторного відчуження майна, яке є предметом іпотеки за Договором іпотеки від 02 листопада 2006 року. Договір іпотеки є чинним та в судовому порядку не був оскаржений.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи. За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У постанові ВП ВС від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 зазначено, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. Тобто можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову і яким чином цей захід реалізує мету його вжиття.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Позивач у заяві зазначає, що існує висока ймовірність того, що майно, яке є предметом договору іпотеки може бути відчужене на користь інших осіб. При цьому розмір заборгованості перед банком станови на 04.12.2025 становить 76360,75 доларів США.

Таким чином, суд, дійшов висновку про те, що позивачем подано докази того, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи наведене, заява про забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З врахуванням ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому накладення арешту на зазначене майно до ухвалення рішення у справі не порушує законні права та інтереси відповідача. Останній не позбавлений права у будь-який момент звернутися до суду за скасуванням заходів забезпечення позову та навести свої доводи з цього приводу, які будуть предметом ретельного дослідження суду.

З врахуванням того, що накладенням арешту на нерухоме майно відповідач буде позбавлений лише однієї із правомочностей власника, а саме - розпорядження, що не позбавляє її права володіти та користуватися нерухомим майном та того, що в силу приписів ст.158 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або ухвалення рішення про повну відмову у задоволенні позову, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані та будуть діяти до моменту набрання рішенням законної сили, суд вважає за доцільне накласти арешт на вказане нерухоме майно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

заяву задовольнити.

У порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 41,1 кв.м. реєстраційний номер 01, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2015 року серії та номер 3-1083, посвідченого П`ятою львівською державною нотаріальною конторою.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, а строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О. І. Баєва