Справа № 715/3164/25
Провадження № 2-др/715/1/26
ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2026 року селище Глибока
Глибоцький районний суд Чернiвецької області
в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.
секретар судового засідання Затолошна Р.В.
представника позивача ОСОБА_1
представник відповідача Бутко Д.Г.
розглянувши у судовому засіданні заяву про ухвалення додаткового рішення,-
В провадженні суду перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання договору щодо визначення місця проживання, утримання дітей та участь у їх вихованні, усунення перешкод у спілкуванні із дітьми, встановлення способу участі матері у вихованні дітей.
Рішенням суду від 29.12.2025 року позовні вимоги задоволено частково, розірвано договір щодо визначення місця проживання дітей, встановлено спосіб участі матері у вихованні дітей.

Представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення із відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в сумі 44 800 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд заяву задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу, посилаючись на обставини, що викладені ним у заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на її безпідставність. Так, звертав увагу суду на те, що представником порушено строк на подання такої заяви, оскільки 30.12.2025 року почався п`ятиденний строк для подачі відповідної заяви. 03.01.2026 року був останній день строку для подання відповідної заяви, але враховуючи, що цей день є вихідним, останнім днем подачі заяви є перший робочий день - 05.01.2026 року. Сама ж заява про ухвалення додаткового рішення подана лише 06.01.2026 року.

Вказував на те, що представник позивачки не направив відповідачу докази понесених витрат.

Посилався на те, що представник позивача просить стягнути витрати, які фактично позивачем не були понесені, зокрема, за участь у засіданні Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровського району м. Києва, однак не надав доказу його участі в такому засіданні.

Також зазначав, що витрати, які просить стягнути позивач, не були необхідними та неминучими. Так, заява про усунення недоліків була складена та подана до суду через помилковість позивача при розрахунку судових витрат, а тому відповідач не має нести за такі помилки відповідальність. Додаткові пояснення представника позивача від 16.12.2025 року не були обов`язковими, адже в них викладена позиція того ж самого представника позивача, яка була викладена ним усно в судовому засіданні 12.12.2025 року про відсутність необхідності в отриманні висновку від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровського району м. Києва. А судові засідання 07.11.2025 р. та 12.12.2025 р. відкладалися через відсутність висновку Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровського району м. Києва, що було спричинене затягуванням справи зі сторони позивача шляхом залучення третьої особи, яка не має жодного відношення до даної справи.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Представник позивача адвокат Литвиненко С.С. на підтвердження розміру витрат позивача ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, надав:

- договір про надання правової допомоги від 11.09.2025 року, укладений між ним та ОСОБА_2 ;

- рахунок фактуру № 02/01-26 від 02.01.2026 року про оплату 64 000 грн.

- акт надання послуг від 02.01.2026 року до договору про надання правової допомоги від 11.09.2025 року, відповідно до якого загальна вартість виконаних послуг адвокатом становить 64000 гри.

- звіт щодо виконаних робіт, згідно якого витрачений час становить 16 годин (вартість однієї години 4000 гривень) та вказано перелік виконаних робіт:

- складання та направлення позовної заяви (3 год.)

- складання на направлення заяви про усунення недоліків (1 год.)

- складання та направлення відповіді на відзив (3 години)

- участь в судовому засіданні 30.10.2025 ороку (1 год.)

- участь в судовому засіданні 07.11.2025 ороку (1 год.)

- участь у засіданні Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровського району м. Києва (2 години)

- участь в судовому засіданні 12.11.2025 ороку (1 год.)

- участь в судовому засіданні 12.12.2025 ороку (1 год.)

- складання та направлення до суду додаткові пояснення (2 год.)

- участь в судовому засіданні 29.12.2025 ороку (1 год.)

Проаналізувавши вищевказаний опис робіт суд вважає доводи представника відповідача, зокрема, щодо наданих послуг адвокатом клієнту Олійник Ю.Д. на предмет їх необхідності та неминучості є слушними.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що представником позивача направлено до суду позовну заяву, яка була залишена без руху ухвалою суду від 23.09.2025 року у зв`язку із тим, що при подані позову не сплачено судовий збір у повному розмірі. Після усунення вказаних недоліків, 29.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

Тобто, заява про усунення недоліків була складена та подана до суду через помилковість позивача та її представника при розрахунку судових витрат, а тому на думку суду немає підстав для покладення на відповідача відшкодування таких понесених витрат позивачем.

Не підлягають також стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати за надані послуги адвокатом за додаткові пояснення представника позивача від 16.12.2025 року, оскільки проводилося судове засідання, як позивач так і відповідач надавали свої пояснення в судовому засіданні.

Крім того, на думку суду, не підлягає до відшкодування відповідачем понесених витрат позивачем за участь його представника у засіданні Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровського району м. Києва, оскільки докази його участі в такому засіданні відсутні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати в сумі 20000 гривень понесені позивачем, а саме: усунення недоліків ухвали про залишення без руху та подачу їх до суду, дача додаткових пояснень представника позивача, участь представника у засіданні Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровського району м. Києва, є безпідставними.

Встановлено, витрати на правову допомогу позивача складають 64, 000 гривень. На думку суду, витрати на правову допомогу в сумі 20 000 гривень, виходячи із вищенаведеного стягненню не підлягають. Тобто сума необхідного гонорару становить 44 000 гривень.

Виходячи із того, що позовні вимоги задавлено частково, а саме дві позовні вимоги з трьох, тому виходячи із вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 29 333 гривень (2/3 від 44 000 гривень).

Клопотань про зменшення витрат на праву допомогу від відповідача надходило.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 29 333 гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Щодо строку подання зави суд зазначає наступне.

Заява про ухвалення додаткового рішення з відповідними доказами була подана до суду 05.01.2026 року, зокрема, дата і час реєстрації документу в кабінеті ЕС 05.01.2026, 11:27:46, що підтверджується даними електронного суду тобто в строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, а тому суд відхиляє доводи представника відповідача що позивачем надіслано заяву поза строком визначеним вимогами ЦПК України.

Суд також відхиляє доводи представника відповідача про те, що відповідачу не було надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення.

Виходячи із наведеного, керуючись ст.ст. 137, 141, 142, 246, 270, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , 29 333 (двадцять дев`ять тисяч триста тридцять три) гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 20.01.2026 року.

Суддя