Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4724/25
Номер провадження 2/299/1668/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Дочинця С.І., при секретарі Роман К.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Виноградівського районного суду Закарпатської області цивільну справу за позовною заявою Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Виноградівської міської ради Закарпатської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

Берегівська окружна прокуратура Закарпатської області в особі Виноградівської міської ради Закарпатської області заявила позов до ОСОБА_1 , яким просить стягнути з відповідача 170704,96 грн. безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Позовні вимоги прокурора обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу № 1570,1571 від 18.11.2020 ОСОБА_1 набув право власності на будівлю караульного приміщення літ. М бувшого військового містечка № НОМЕР_1 , загальною площею 262,4 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про право власності ОСОБА_1 на зазначений об`єкт нерухомого майна внесено 18.11.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою за № 443025008 від 08.06.2023. Водночас, відповідно до п. 1.3 договору купівлі - продажу № 1570,1571 від 18.11.2020 встановлено, що вказаний об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :00:012:0032 площею 0,2937 га. Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №443027826 від 11.09.2025 та листом Виноградівської міської ради № 02.1-22/1805 від 23.05.2025 констатовано факт відсутності договору оренди між ОСОБА_1 та Виноградівською міською радою, отже право оренди земельної ділянки в порядку встановленому чинним законодавством не зареєстровано.

Таким чином, ОСОБА_1 з 18.11.2020, тобто з часу державної реєстрації права власності на нерухоме майно, по теперішній час використовує земельну ділянку комунальної власності з кадастровим номером :00:012:0032 площею 0,2937 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, без укладеного договору оренди землі та зберіг в себе кошти, які повинен був сплатити у вигляді орендної плати на користь органу місцевого самоврядування, а Виноградівська міська рада відповідно втратила належне їй майно. Внаслідок використання вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі Виноградівська міська рада була позбавлена можливості отримати дохід від передачі вказаної земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси територіальної громади щодо неодержаних грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.

Згідно, сума безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів за використання вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером :00:012:0032 за період з 01.12.2020 по 31.12.2024 в сумі 170704,96 грн.

На підставі вищевикладеного, прокурор просить стягнути з відповідача до місцевого бюджету на рахунок Виноградівської міської ради кошти у розмірі 170704,96 грн.

Представник позивача Берегівської окружної прокуратури Закарпатської області, прокурор Симйон І.Д., в судове засідання не з`явився, повідомлений про час, дату та місце проведення судового розгляду справи належним чином. 15.01.2026 року подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі прокурора, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник Виноградівської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився, повідомлений про час, дату та місце проведення судового розгляду справи належним чином шляхом надсилання судового виклику на адресу місцезнаходження. У судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи чи про свою обов`язкову участь також не подав.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лапчак І.Я. про дату, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом надсилання судового виклику на адресу місця проживання та місця знаходження. При цьому, суд зауважує, що адвокатом Лапчак І.Я. 11.12.2025 року через канцелярію суду було подано заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судовий розгляд справи відкладено на 15.01.2026 року. У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи чи про свою обов`язкову участь також не подали.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується наступними положеннями законодавства.

Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 18.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Вашкеба О.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1570, 1571, ОСОБА_1 набув право власності на будівлю караульного приміщення літ. М бувшого військового містечка № НОМЕР_1 , загальною площею 262,4 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості про право власності ОСОБА_1 на зазначений об`єкт нерухомого майна внесено 18.11.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою за № 443025008 від 08.06.2023.

Відповідно до п. 1.3 Договору купівлі - продажу від 18.11.2020 року, вказаний об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :00:012:0032 площею 0,2937 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування будівель закладів побутового обслуговування.

Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №443027826 від 11.09.2025 та листом Виноградівської міської ради № 02.1-22/1805 від 23.05.2025 констатовано факт відсутності договору оренди між ОСОБА_1 та Виноградівською міською радою.

Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 21.07.2016 року, земельна ділянка з кадастровим номером :00:012:0032 площею 0,2937 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, перебуває у комунальній власності.

Берегівською окружною прокуратурою направлено на адресу Виноградівської міської ради Закарпатської області лист № 07.50-101-2249- 25/2390ВИХ-25 від 13.05.2025, яким повідомлено про факт тривалого користування відповідачем земельною ділянкою за відсутності договору оренди.

Згідно отриманого листа міської ради № 02.1-22/1805 від 23.05.2025 Виноградівською міською радою, було скеровано лист від 19.05.2025 до ОСОБА_1 про необхідність укладення договору оренди.

Відповідно до інформації Держгеокадастру від 12.09.2025 за № 10-7-0.4- 4475/2-25 для розрахунку вартості безпідставно збережених коштів ОСОБА_1 використовувалась нормативно грошова оцінка земельної ділянки :00:012:0032, площею 0,2937 га, котра становить: за 2020 -2021 роки становить 374,99 грн. за один квадратний метр або 1 101 345,63 грн за 0,2937 га; за 2022 рік - 412,49 грн. за один квадратний метр або 1211483,13 грн за 0,2937га/ за 2023 рік - 474,36 грн за один квадратний метр або 1393195,32 грн за 0,2937 га; за 2024 рік нормативно грошова оцінка становить 1892186,46 грн за 0,2937 га.

Згідно розрахунку завданих збитків бюджету Виноградівської міської ради внаслідок використання земельної ділянки комунальної власності за кадастровим номером :00:012:0032 площею 0,2937 га за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого головою комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за період з 01.12.2020 по 31.12.2024 використовував земельну ділянку комунальної власності за кадастровим номером :00:012:0032 площею 0,2937 га за адресою: АДРЕСА_1 , без правових підстав, без укладення договору оренди. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1101345,63 грн за період із 01.01.2020 по 31.12.2020; за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 - нормативна грошова оцінка земельної ділянки у розмірі 1211483,13 грн, за період із 01.01.2023 по 31.12.2023 - нормативна грошова оцінка земельної ділянки у розмірі 1393195,32 грн., за період із 01.01.2024 до 31.12.2024 - нормативна грошова оцінка земельної ділянки у розмірі 1892186,46 грн.

З урахуванням ставки орендної плати за земельну ділянку комунальної власності у розмірі 3% від її нормативно грошової оцінки, розмір безпідставно отриманого доходу ОСОБА_1 розраховується, як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за період із 01.12.2020 по 31.12.2024, а саме: місячна орендна плата за 2020 рік (грудень) у відповідності до формули: (1101345,63 х 3%)/12 х 1 становить 2753,36 грн.; місячна орендна плата за 2021 рік у відповідності до формули: (1101345,63 х 3%)/12x12 становить 33040,37 грн.; місячна орендна плата за 2022 рік у відповідності до формули: (1211483,13 х 3%)/12х12 становить 36344,49 грн.; місячна орендна плата за 2023 рік у відповідності до формули: (1393195,32 х 3%)/12х12 становить 41801,15 грн.; місячна орендна плата за 2024 рік у відповідності до формули: (1892186,46 х 3%)/12х12 становить 56765,59 грн. З наведеного вбачається, що загальна сума недоотриманих Виноградівською міською радою грошових коштів внаслідок використання ОСОБА_1 вищевказаної земельної ділянки комунальної власності, без укладення договору оренди, становить 170704,96 грн.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними у статті 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, в якому відповідно до частини 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

У пункті 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу. За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад.

Із уведенням у дію 01.01.2002 нового ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, про що зазначено у частині 2 статті 83 ЗК України.

Отже, принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях ЗК України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у ЗК України.

За змістом частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини 1 статті 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог прокурор наголошує на тому, що ОСОБА_1 використовував земельну ділянку комунальної власності за кадастровим номером :00:012:0032 площею 0,2937 га за адресою: АДРЕСА_1 , без правових підстав, та зберіг в себе кошти, які повинен був сплатити у вигляді орендної плати на користь органу місцевого самоврядування, а Виноградівська міська рада відповідно втратила належне їй майно на суму 170704,96 грн., що підтверджується долученими розрахунками.

Збитками згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом зазначених положень Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

У частині 1 статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина 2 статті 1166 зазначеного Кодексу).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом глав 82 і 83 цього Кодексу для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та безпідставно набуте майно мають різну правову природу і охоплюються різним нормативно-правовим регулюванням. Утім, на відміну від збитків, для стягнення яких необхідно довести наявність складу правопорушення, для висновку про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів потрібно встановити обставини набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого), а також те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Отже, у разі коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у Земельному кодексі України. Так, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частини 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України).

Частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України унормовано, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, з огляду на викладене суд вважає, що немає підстав для застосування до спірних правовідносин положень чинного законодавства про відшкодування шкоди (збитків), оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташовано цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладення договору оренди, внаслідок чого її власник недоотримує дохід у виді орендної плати, за своїм змістом є кондикційними.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України). Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2017 у справі № 922/3412/17, від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельними ділянками, на якій ці об`єкти розміщені.

Суд зазначає, що відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, в обраний позивачем спосіб захисту відбувається відновлення справедливої рівноваги між правами та обов`язками сторін спору, встановлення якої ґрунтується на визначеній нормами земельного законодавства умові платності використання земельної ділянки.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене ОСОБА_1 як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти Виноградівській міській раді, як власнику земельної ділянки на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Щодо визначення суми безпідставно збережених коштів, що підлягає стягненню з відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

При цьому статтею 12 Закону України "Про оцінку земель" у редакції, чинній на час вирішення спору судом, регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").

Так, результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок №1051).

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель", є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

При цьому власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Так, технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав.

Зважаючи на викладене, як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг із Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

З огляду на те, що земельне законодавство і ПК України не обмежують можливості подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом із Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка із Державного земельного кадастру, витяг із Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98- 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

Виходячи з матеріалів справи, Виноградівська міська рада своїм листом до Берегівської окружної прокуратури залучила додатком витяг про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :00:012:0032 за 2024 рік, згідно даних якого нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :00:012:0032, загальною площею 0,2937, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , складає 1892186,46 грн.

Нормативна грошова оцінка вищевказаної земельної ділянки становить 1101345,63 грн. за період з 0.12.2020 по 31.12.2020; за період із 01.01.2022 по 31.12.2022 - нормативна грошова оцінка земельної ділянки у розмірі 1211483,13 грн, за період із 01.01.2023 по 31.12.2023 - нормативна грошова оцінка земельної ділянки у розмірі 1393195,32 грн., за період із 01.01.2024 до 31.12.2024 - нормативна грошова оцінка земельної ділянки у розмірі 1892186,46 грн.

З урахуванням ставки орендної плати за земельну ділянку комунальної власності у розмірі 3% від її нормативно грошової оцінки, розмір безпідставно отриманого доходу ОСОБА_1 розраховується, як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за період із 01.12.2020 по 31.12.2024, а саме: місячна орендна плата за 2020 рік (грудень) у відповідності до формули: (1101345,63 х 3%)/12x1 становить 2753,36 грн.; місячна орендна плата за 2021 рік у відповідності до формули: (1101345,63 х 3%)/12x12 становить 33040,37 грн.; місячна орендна плата за 2022 рік у відповідності до формули: (1211483,13 х 3%)/12х12 становить 36344,49 грн.; місячна орендна плата за 2023 рік у відповідності до формули: (1393195,32 х 3%)/12х12 становить 41801,15 грн.; місячна орендна плата за 2024 рік у відповідності до формули: (1892186,46 х 3%)/12х12 становить 56765,59 грн. З наведеного вбачається, що загальна сума недоотриманих Виноградівською міською радою грошових коштів внаслідок використання ОСОБА_1 вищевказаної земельної ділянки комунальної власності, без укладення договору оренди, становить 170704,96 грн.

3 наведеного вбачається, що загальна сума недоотриманих Виноградівською міською радою грошових коштів у вигляді орендної плати з 01.12.2020 по 31.12.2024 становить 170704,96 грн (2753,36 грн + 33040,37 грн + 36344,49 грн + 41801,15 грн + 56765,59 грн).

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги прокурора повністю.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись відповідними процесуальними правами і надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що вимоги прокурора щодо стягнення з відповідача суми 170704,96 грн. безпідставно набутих коштів є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Щодо представництва інтересів позивача прокурором, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та порядку, що визначені законом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Суд зазначає, що згідно положень ст. 4 ЦПК України, право на звернення до в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Частиною 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон) однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад, сіл селищ, міст через міські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Як визначено ст. 10 Закону міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16 Закону від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно зі ст. 26, ст. 33 Закону та ст. 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад, та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охоронною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Органом місцевого самоврядування, який уповноважений розпоряджається земельною ділянкою з кадастровим номером :00:012:0032, загальною площею 0,2937 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та відповідно органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Виноградівська міська рада.

Як встановлено окружною прокуратурою, орган місцевого самоврядування Виноградівська міська рада, при наявності порушень інтересів об`єднаної територіальної громади, а саме факту не укладення договору оренди землі та несплати ОСОБА_1 орендної плати за користування земельною ділянкою у передбаченому законодавством розмірі, у судовому порядку не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушених законних економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому.

Прокуратурою до подання позову здійснено попередні листування із Виноградівською міською радою, проте останньою не було вжито відповідних заходів представницького характеру, які могли б дати змогу ефективно захистити порушені права територіальної громади.

Відповідно до положень п. п. 38 40 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020 бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Враховуючи все вищевикладене, судом встановлено, що прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 ЗУ "Про прокуратуру" і оскільки компетентний орган, а саме Виноградівська міська рада, протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернулась до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження її бездіяльності і достатньою підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.

Що стосується розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із наданою до суду платіжною інструкцією № 1147 від 19.09.2025 року Закарпатською обласною прокуратурою було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову в сумі 3028,00 гривень.

Приймаючи до уваги те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Берегівської окружної прокуратури в інтересах Виноградівської міської ради, то вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 гривень.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 10, 12, 13, 18, 56, 76-78, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України

У Х В А Л И В :

Позов Берегівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Виноградівської міської ради Закарпатської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Виноградівської міської ради Закарпатської області у розмірі 170704 (сто сімдесят тисяч сімсот чотири гривні) 96 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури суму 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачі, Берегівська окружна прокуратура, м. Берегово, вул. Сечені, 15 Закарпатської області, .

Виноградівська міська рада Закарпатської області, м. Виноградів, площа Миру, 5 Закарпатської області, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийДочинець С. І.