ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

справа № 607/9974/22

провадження № 61-15331св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),Ступак О. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач -- Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (у ході розгляду справи змінило назву з Акціонерного товариства «Альфа-Банк»),

відповідачі: ОСОБА_1 , Тернопільське спільне комерційне виробниче мале підприємство «ТЕР ТАМП»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Осівом Павлом Володимировичем, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року у складі судді Дзюбича В. Л. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Гірського Б. О., Хоми М. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (далі - АТ «СЕНС БАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Тернопільського спільного комерційного виробничого малого підприємства «ТЕР ТАМП» (далі - ТСКВП «ТЕР ТАМП») про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 21 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку (далі - АКБСР) «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є «Альфа-Банк», яке змінило назву на АТ «СЕНС БАНК», та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 770/42-26-07, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 50 355,14 швейцарських франків.

Для забезпечення умов виконання кредитного договору між банком та ТСКВП «ТЕР ТАМП» було укладено договір поруки від 21 травня 2007 року № 770/43-118/07.

Свої зобов`язання банк виконав, надавши грошові кошти позичальнику.

Вказувало, що ОСОБА_1 свої зобов`язання належно не виконувала, у результаті чого станом на 10 червня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 71 332,8 швейцарських франків, з яких: 44 648,24 швейцарських франків заборгованість за кредитом та 26 684,56 швейцарських франків заборгованість за відсотками.

Ураховуючи наведене, АТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 та ТСКВП «ТЕР ТАМП» солідарно вказаний розмір заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 08 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року, у задоволенні позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , ТСКВП «ТЕР ТАМП» про стягнення заборгованості

за договором кредиту від 21 травня 2007 року № 770/42-26-07 відмовлено.

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що між сторонами виникли договірні відносини на підставі укладеного 21 травня 2007 року кредитного договору, у зв`язку з неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору.

Однак, позов про стягнення заборгованості пред`явлено з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено ОСОБА_1 в суді першої інстанції,а відтак порушене право позивача не підлягає захисту, що є підставою для відмови у задоволенні пред`явленого позову.

Правових висновків щодо пред`явлених позовних вимог до поручителя судами попередніх інстанцій не наведено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у листопаді 2024 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Осів П. В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року скасувати, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року змінити (без зміни резолютивної частини), виключивши з мотивувальної частини рішення наступні абзаци: «Свої зобов`язання Позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові, що підтверджується матеріалами справи»; «У порушення умов Договору, позичальник ОСОБА_1 , свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 10.06.2022 року має заборгованість у розмірі 71 332, 80 Швейцарських франків, з яких: сума заборгованості за кредитом 44 648,24 Швейцарський франків, сума заборгованості за відсотками 26 684,56 Швейцарський франків, що підтверджується розрахунком заборгованості»; «Як убачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків, відповідачем порушено умови Кредитного договору № 770/42-26-07 від 21.05.2007 в частині своєчасного повернення кредитних коштів», змінити підставу відмови у позові з пропуску строку позовної давності на недоведеність позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій правильно встановили, що строк повного погашення заборгованості було змінено на 11 липня 2010 року за умовами договору, але не врахували, що кредитор продовжив безпідставно нараховувати відсотки за користування кредитними коштами. Суди не врахували правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо неможливості нарахування відсотків після спливу строку кредитування.

Кредитор не довів належними доказами існування заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості не може бути достатнім доказом, а суду повинні були бути надані первинні бухгалтерські документи.

Вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме долучення до матеріалів справи нових доказів після спливу відповідних процесуальних строків.

Відзиви на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2025 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

26 лютого 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 травня 2007 року АКБСР «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 770/42-26-07, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50 355,14 швейцарських франків, зі сплатою 9,7 відсотків річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку.

Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених підпунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Для забезпечення умов виконання кредитного договору № 770/42-26-07 ТСКВП «ТЕР ТАМП» було укладено договір поруки від 21 травня 2007 року № 770/43-118-07, відповідно до якого поручитель поручився за виконання боржником умов кредитного договору власними коштами.

Свої зобов`язання банк виконав, надавши грошові кошти позичальникові, що підтверджується: заявою від 21 травня 2007 року № 865 на видачу готівки у сумі 50 355,14 швейцарських франків, що становить в еквіваленті до гривні 207 251,63 грн; заявою від 21 травня 2007 року № 8695 про переказ готівки у сумі 205 449 грн; випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

У порушення умов договору, позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання належно не виконала, у результаті чого, за розрахунком банку, станом на 10 червня 2022 року має заборгованість у розмірі 71 332, 80 швейцарських франків, з яких: сума заборгованості за кредитом 44 648,24 швейцарських франків, сума заборгованості за відсотками 26 684,56 швейцарських франків.

Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на Публічне акціонерне товариства «Укрсоцбанк», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Згідно з рішенням АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року № 5/2019, припинено Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк».

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Осів П. В., у відзиві на позовну заяву заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності (том 1, а. с. 75-84).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також зазначає про порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва П. В., підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають не повністю.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, вказав про пропуск банком строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено останньою. Проте, суди попередніх інстанції належно не дослідили обґрунтованості позовних вимог, в цілому, чи їх частини.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після звернення до суду та стягнення судовим рішенням суми заборгованості за кредитом у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених підпунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З огляду на надану банком виписку по кредитному рахунку, позичальник здійснила останній платіж по кредиту та відсотках 02 квітня 2010 року. Оскільки наступний платіж вона повинна була оплатити не пізніше 10 травня 2010 року (згідно з графіком та умовами договору), що нею здійснено не було, то відповідно до пункту 4.5 кредитного договору строк виконання основного зобов`язання настав на 61-й день, тобто платіж по кредиту з 11 липня 2010 року прострочений більше двох місяців. Саме з цього моменту відбулася зміна строку виконання кредитного зобов`язання позичальником у повному обсязі.

Відтак, враховуючи наведені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду, банк не в праві був продовжувати нараховувати відсотки за користування кредитом після закінчення строку кредитування.

З огляду на наданий банком розрахунок заборгованості за відсотками (том 1, а. с. 5), до 11 липня 2010 року ОСОБА_1 було нараховано 19 201,61 швейцарських франків відсотків за користування кредитом та сплачено нею 7 929 швейцарських франків, тобто до дати строку виконання основного зобов`язання заборгованість останньої за відсотками складала 11 272,61 (19 201,61 - 7 929) швейцарських франків.

Враховуючи, що банк звернувся до суду з позовом у серпні 2022 року, то до вказаної заявленої суми спливла позовна давність, про застосування наслідків спливу якої ОСОБА_1 заявила в суді першої інстанції, тому судами попередніх інстанцій було правильно відмовлено у задоволенні цієї частини позовних вимог до неї через сплив позовної давності.

Разом з тим, решта нарахованих банком відсотків (26 684,56 - 11 272,61 = 15 411,95 швейцарських франків) була нарахована ОСОБА_1 безпідставно, після настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором, що суперечить наведеним вище нормам матеріального права та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Отже, оскільки судом першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_1 було повністю відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності, то оскаржувані судові рішення слід змінити, вказавши, що позовні вимоги банку про стягнення відсотків у розмірі 15 411,95 швейцарських франків є необґрунтованими, а до решти вимог: про стягнення тіла кредиту та відсотків у розмірі 11 272,61 швейцарських франків, спливла позовна давність, про застосування наслідків спливу якої було заявлено ОСОБА_1 в суді першої інстанції (том 1, а. с. 75-84).

При цьому, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що банком не доведено самого факту надання кредитних коштів ОСОБА_1 за кредитним договором, наявність у неї заборгованості за кредитом у вказаному банком розмірі і що судом першої інстанції були долучені нові докази до матеріалів справи після спливу відповідних процесуальних строків.

Вказані доводи були предметом дослідження й у суді апеляційної інстанції та надана належна правова оцінка, з якою погоджується й колегія суддів Верховного Суду.

Так, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2022 року відкрито провадження у цій справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 23 вересня 2022 року.

У січні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Осів П. В., подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивачем не надано підтверджень щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

Скориставшись своїм процесуальним правом, АТ «СЕНС БАНК» 09 березня 2023 року подало відповідь на відзив, до якого були долучені відповідні докази (заява на видачу готівки від 21 травня 2007 року № 865 та заява на переказ готівки від 21 травня 2007 року № 8695, виписка по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 21 травня 2007 року до 30 квітня 2009 року, виписка по особовому рахунку № НОМЕР_2 за період з 02 березня 2009 року до 02 квітня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 179 ЦПК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою-п`ятою статті 178 цього Кодексу, зокрема, що до відповіді на відзив додаються докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтується заперечення.

21 березня 2023 року завершено підготовче судове засідання судом першої інстанції у цій справі.

Отже, наведені докази були представлені банком в межах строку подання відповіді на відзив і до завершення підготовчого засідання, тобто в межах процесуального строку.

Судами попередніх інстанцій вказані докази були взяті до уваги, досліджені та їм була надана належна правова оцінка, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальних повноважень здійснювати переоцінку оцінених судами доказів. При цьому, стороною відповідача не надано суду інших доказів, які б спростовували надані банком, чи контр розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Отже, доводи касаційної скарги в наведеній частині не можуть бути підставами для зміни мотивів судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судами обставинам, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені доводи касаційної скарги були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя ТСКВП «ТЕР ТАМП» до Верховного Суду ні поручителем, ні банком не оскаржувалися. Не міститься відповідних доводів і в поданій касаційній скарзі, а тому колегія суддів відповідно до положень статті 400 ЦПК України не перевіряє судові рішення у цій частині.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суди попередніх інстанцій правильно вирішили спір по суті, відмовивши у задоволенні позову банку, проте як суд першої інстанції, так і апеляційний суд, навели помилкові мотиви такої відмови до частини позовних вимог, то оскаржувані судові рішення необхідно змінити, виклавши їх мотивувальні частині з урахуванням цієї постанови.

При цьому, Верховний Суд не перерозподіляє судові витрати, оскільки зміна мотивів судових рішень не впливає на розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Осівом Павлом Володимировичем, задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року змінити, виклавши їх мотивувальні частині з урахуванням правових висновків цієї постанови.

У решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець О. В. Ступак Ю. В. Черняк