Справа № 139/897/25
Провадження № 2/139/571/26
РІШЕННЯ

іменем України

19 січня 2026 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області

у складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю:

секретаря судових засідань Хонькович Л.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в селищі Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування,

у с т а н о в и в:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0072 та :03:001:0073 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в с. Перекоринці Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Спадщину після смерті ОСОБА_2 позивач прийняла та частково оформила як спадкоємець за законом першої черги. Однак спадкові права на вказані земельні ділянки вона не може оформити у нотаріуса, оскільки за життя спадкодавець розпочав, але не завершив процес приватизації земельних ділянок.

Представник позивача - адвокат Солоненко Богдан Миколайович (повноваження а.с. 64, 65) за захистом прав та інтересів ОСОБА_1 26 грудня 2025 року з відповідним позовом звернувся до суду.

Ухвалою судді від 29 грудня 2025 року (а.с. 67) у справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання на 08-му годину 19 січня 2026 року.

Позивач та представник відповідача у підготовче засідання не з`явилися.

Представник позивача - адвокат Солоненко Богдан Миколайович подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача (а.с. 72-73).

Представник відповідача подала суду заяву про визнання позовних вимог та про слухання справи у відсутності представника селищної ради (а.с. 70-71).

З урахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі.

Розглянувши справу, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до повного задоволення, з урахуванням такого:

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 18 жовтня 2002 року (а.с. 18), стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Перекоринці Мурованокуриловецького району Вінницької області помер ОСОБА_2 .

Як вбачається із архівного витягу Мурованокуриловецького архівосховища від 23.04.2025 № 513 (а.с. 37), копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) (а.с. 41-45), витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-025 від 27.10.2025 (а.с. 46-51), витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-025 від 27.10.2025 (а.с. 52-57) спадкодавець за життя розпочав процедуру приватизації земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0072 та :03:001:0073 в АДРЕСА_1 . Однак, як слідує з цих документів, державна реєстрація права власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 не проведена.

Відповідно до норм ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

З Витягу із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 79330218 від 28.11.2024 (а.с. 20) слідує, що спадкодавець ОСОБА_2 по своїй смерті заповіту не залишав.

Статтею 527 ЦК УРСР в редакції 1963 року (діяв на момент смерті спадкодавця) визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями ( ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини 1 і 2 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року).

З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 79330184 від 28.11.2024 (а.с. 21) вбачається, що після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Долею Т.І. 16 вересня 2019 року було заведено спадкову справу № 259/2019.

Зокрема, 16 вересня 2019 року ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 23) оформила своє право спадкоємця на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Прогрес» с. Роздолівка Мурованокуриловецького району Вінницької області, розміром 2,34 га в умовних кадастрових гектарах, та належала ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданого Мурованокуриловецькою районною державною адміністрацією.

Крім того, в рішенні Мурованокуриловецького районного суду від 11 серпня 2025 року справа № 139/484/25, яке набрало законної сили 11 вересня 2025 року, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , цим же рішенням задоволено позов ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на 100% житлового будинку після смерті ОСОБА_2 (а.с. 32-35).

Таким чином, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання прав, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 ЗК України).

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та, відповідно, не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Разом з тим, на сьогоднішній день, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а відповідними органами відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та реєстрації права власності на землю на ім`я спадкоємця.

З урахуванням вимог Земельного кодексу України, бажаючи оформити свої спадкові права на земельні ділянки, які були безоплатно передані у приватну власність спадкодавцю, ОСОБА_1 замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) (а.с. 41-45), в результаті чого земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства було зареєстровано в ДЗК та присвоєно кадастрові номери, відповідно, :03:001:0072 (площею 0,0811 га) та :03:001:0073 (площею 0,0899) (а.с. 46-51, 52-57).

Рішенням № 3657 від 27 листопада 2025 року 75 сесії 8 скликання Мурованокуриловецької селищної ради (витяг на а.с. 58-59) технічну документацію із землеустрою щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0072 (площею 0,0811 га) та :03:001:0073 (площею 0,0899) затверджено, а громадянам рекомендовано зареєструвати речове право на земельні ділянки у встановленому законом порядку.

24 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Мурованокуриловецької селищної ради із клопотанням передати їй земельні ділянки, які належали ОСОБА_2 , у власність в порядку спадкування (а.с. 61-62).

Орган місцевого самоврядування в особі Мурованокуриловецької селищної ради листом № 02-13/3561 від 26.12.2025 (а.с. 63) відмовив спадкоємцю ОСОБА_1 у завершенні процедури приватизації земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0072 та :03:001:0073.

З метою оформлення спадкових прав на земельні ділянки, що були передані у приватну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у грудні 2025 року звернулася до приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Долі Т.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, роз`ясненням № 234/01-16 від 05.12.2025 (а.с. 60) нотаріус відмовила у видачі такого свідоцтва, у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на земельні ділянки.

Така відмова органу місцевого самоврядування та нотаріуса є логічною, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними лише за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. На момент передачі спадкодавцю безоплатно у приватну власність спірних земельних ділянок передбачалося, що право власності має посвідчуватися відповідною Радою народних депутатів з наступною видачею Державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, право на приватизацію земельних ділянок ОСОБА_2 розпочав у встановленому законом порядку, проте не завершив процес приватизації у зв`язку зі своєю смертю.

Право на завершення приватизації відповідно до чинного законодавства та судової практики у таких правовідносинах переходить до спадкоємців ОСОБА_2 , тобто перейшло до позивача, яка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину, а, отже, прийняла у порядку спадкування право на завершення приватизації земельних ділянок, розпочатої та незавершеної спадкодавцем.

Враховуючи вищевикладене, а також обставину, що відповідач визнав позовні вимоги і таке визнання відповідає вимогам закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси, суд вважає за правильне визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 право на завершення приватизації земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0072 та :03:001:0073 за цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», що розташовані в с. Перекоринці на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Керуючись, ст.ст. ст.ст. 524, 527, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 12, 13, 76-81, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право на завершення приватизації земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:0072 та :03:001:0073 за цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», що розташовані в с. Перекоринці на території Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Мурованокуриловецька селищна рада Могилів-Подільського району Вінницької області, юридична адреса: вул. Соборна, 45 в селищі Муровані Курилівці Могилів-Подільського району Вінницької області, .

Суддя: __________