Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5953/24
Провадження №: 2/332/551/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючої судді Ретинської Ю.І., за участю секретаря судового засідання Карліної А.М., представника позивача адвоката Латишевої Ю.А., представника відповідача адвоката Бікбаєвої О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2024 позивач, в особі представника адвоката Ресенчук О.Ю. звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що з 2013 року позивачка та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Під час цих стосунків ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який наразі проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Після народження дитини стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поступово погіршувалися та у 2018 році остаточно припинились, після цього батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини та у його матеріальному забезпеченні. У добровільному порядку відповідач не надає допомогу по утриманню сина, що і стало підставою звернення до суду. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 23.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

27.01.2025 у справі ухвалено заочне рішення.

Ухвалою суду від 14.10.2025 заочне рішення було скасовано, справу було призначено до розгляду.

25.12.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача зазначила, що посилання позивачки на те, що відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, не відповідають дійсності. Представник вважає, що на момент пред`явлення позову та до теперішнього часу відсутній спір про право, оскільки відповідач у добровільному порядку утримує та забезпечує свого сина ОСОБА_3 . Представник відповідача також звернула увагу на те, що позивач проживає окремо від дитини, оскільки працює у м. Дніпро, а дитина на даний час проживає у Львівській області. Разом з тим, оскільки відповідач на сьогодні не має постійного місця роботи, має нерегулярний мінливий дохід представник просила визначити аліменти у твердій грошовій сумі, а саме 4000 грн щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації.

12.01.2026 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, з якого слідує, що усі обов`язки щодо матеріального утримання і виховання сина позивачка несе самостійно, відповідач сплачує аліменти у розмірі, визначеному ним на власний розсуд та перераховуються на рахунки, обрані ним самостійно. Щодо доводів відповідача про окреме проживання позивачки та дитини, представник позивачки зазначила, що позивачка здійснювала трудову діяльність в іншому місті, водночас її місцем реєстрації та проживання із дитиною є спільне. Наразі позивачка звільнилась з основного місця роботи та постійно проживає за місцем реєстрації.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Латишева Ю.А. наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача адвокат Бікбаєва О.М. зазначила, що відповідач не відмовляється від надання матеріальної допомоги синові, але він просить визначити тверду суму, а саме 4000-5000 грн, що буде більше, ніж мінімальний розмір аліментів, який з урахуванням того, що він непрацевлаштований, будуть нараховувати у виконавчій службі. Крім того, представник просила з урахуванням того, що весь цей час відповідач сплачував кошти на утримання сина ухвалити рішення про стягнення аліментів не з моменту подачі позову, а з дня ухвалення рішення у справі. Вважає, що спір про право відсутній, оскільки відповідач постійно надавав кошти на утримання сина.

Вислухавши позицію сторін у справі, дослідивши докази у справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст. 180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд встановив, що батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивачка по справі ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 14.04.2016 (а.с. 10).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 25.08.2025 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.138-139).

З характеристики на учня 3-Б класу Ременівського опорного ЗЗСО Жовтанецької сільської ради Львівського району Львівської області ОСОБА_3 від 10.12.2025 № 01-21/361 слідує, мати учня цікавиться його навчанням, спілкується з учителями та відвідує шкільні збори (а.с. 215).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовий сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

З урахуванням зазначених обставин, інтересів дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у статті 7 СК України, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Посилання представника відповідача на те, що у справі відсутній спір про право, оскільки відповідач постійно надсилає грошові кошти на утримання дитини, суд відхиляє та зауважує наступне.

Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається із матеріалів справи, між сторонами не досягнуто, тому у позивачки є підстави для звернення до суду з відповідним позовом.

Щодо способу стягнення аліментів, суд зауважує, що частиною третьою ст. 181 СК України визначено, що правом вибору певного способу стягнення аліментів наділений той із батьків, разом з яким проживає дитина.

Оскільки у судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог та стягненні аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину, тому суд вважає безпідставним визначення аліментів у твердій грошовій сумі.

На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У зв`язку з чим суд вважає стягнути аліменти з відповідача з 15.10.2024 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду, а не з дня ухвалення рішення, на чому наполягала представник відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, тому в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.10-13, 77-80, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину, починаючи з 15.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 1211 грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Ю.І. Ретинська