ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2828/26 Справа № 186/850/25 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року про повернення заяви про забезпечення позову, у складі судді Корягіна В.О., у справі №186/850/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Тернівського міського суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , пред`явленим до ОСОБА_2 , на предмет поділу спільного майна подружжя.

Одночасно з позовними вимогами ОСОБА_1 заявила клопотання про накладення арешту на майно, яке вважає спільним із відповідачем.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року, судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна відкласти на 10.00 год 12 грудня 2025 року.

Клопотання позивача ОСОБА_1 про допит свідків, накладення арешту, прийняття відповіді на відзив разом з додатками, визнання явки обов`язковою відповідача - задоволено частково.

Викликано в судове засідання свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 для їх допиту.

Заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про забезпечення позову - повернуто позивачу.

Роз`яснено позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Прийнято до розгляду відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 разом з додатками у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Встановлено стороні відповідача п`ятиденний строк з часу отримання цієї ухвали для подання заперечення, яке має відповідати вимогам частини третьої-п`ятої ст. 178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.14-17 виділених матеріалів справи).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідь на відзив разом з додатками від позивача підлягає прийняттю до розгляду, що узгоджується з вимогами ст. 199 ЦПК України. При цьому суд надав можливість стороні відповідача скористатися своїм правом і подати заперечення на відповідь в строк визначений в ухвалі про відкриття провадження (п`ятиденний строк) з часу отримання цієї ухвали стороною відповідача.

Також суд першої інстанції вважав недоведеною крайню необхідність у визнанні явки відповідача в судове засідання обов`язковою, враховуючи надання пояснень стороною відповідача.

У розгляді клопотання про накладення арешту суд першої інстанції мотивував своє рішення про повернення заяву позивачеві несплатою позивачем судового збору за заяву про забезпечення позову, що не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України та є підставою для застосування ст. 153 ЦПК України, а також вирішенням цього питання по суті у справі постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року, якою скасовано ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2025 року та накладено арешт на спірний автомобіль.

Крім цього суд першої інстанції вважав частково доведеним необхідність допиту свідків, окрім свідка ОСОБА_8 , який надав пояснення та був присутнім при проведенні підготовчого засідання у справі, що виключає його участь як свідка в судовому засіданні.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 у грудні 2025 року звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду (а.с.35-38 виділених матеріалів справи).

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не зазначено підстав, з яких відмовлено у допиті свідком рідного сина сторін ОСОБА_8 , не зрозуміло, з яких підстав суд визначає термін подання відповідачем відзиву на позов, підготовче засідання закрито 11 вересня 2025 року, тоді як, на думку скаржника, 07 серпня 2025 року воно не відкривалось у зв`язку із відпусткою судді та неявкою сторони відповідача. Вважає неправомірним визначення наступної дати, на яку відкладено розгляд справи. У справі відсутні докази, що вона отримувала поштою відзив відповідача на її позов, що, на думку скаржника, судом першої інстанції не враховано. Також наголосила, що визнання явки відповідача особисто в судове засідання є необхідним, адже він може підтвердити та пояснити деякі факти придбання спірного автомобіля та походження коштів на його придбання, що суд першої інстанції, на думку скаржника, проігнорував. Щодо накладення арешту скаржник зазначила, що лише пояснила про вжиття таких заходів щодо спірного майна, не просила розглядати це питання. Крім того зазначила, що суд першої інстанції неправомірно визначився з порядком оскарження ухвали, зазначивши лише про можливість оскарження її лише в частині повернення заяви про забезпечення позову, що скаржник вважає порушенням її прав та інтересів.

Відповідач ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, 09 січня 2026 року подав через свого представника адвоката Голіцину Г.Д. відзив на апеляційну скаргу, в якому просив закрити провадження у справі та зазначив, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року по цій же справі за заявою ОСОБА_1 вже вжито заходи забезпечення позову та накладений арешт на спірний автомобіль. Відповідач наголошує, що позивач достеменно обізнана про зміст цієї постанови, адже вона була присутня в судовому засіданні в апеляційній інстанції 21 жовтня 2025 року, як і обізнана про відкриття касаційного провадження за скаргою відповідача ОСОБА_2 , оскільки подала відзив на касаційну його скаргу. Відповідач за таких обставин вважає, що позов ОСОБА_1 вже є забезпеченим і повторне звернення до суду з такою аналогічною заявою з таким же видом забезпечення не відповідає вимогам ст. 149 ЦПК України та є підставою для закриття провадження у даній справі.

Згідно із частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавав, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині оскарження повернення заяви про забезпечення позову позивачеві не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач фактично у відповіді на відзив звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, яку просила не розглядати.

Разом з цим судом першої інстанції встановлено, що судовий збір у відповідності до вимог ЗУ Про судовий збір та ч.6 ст. 151 ЦПК України, позивачем не сплачений та доказів такої оплати до заяви не надавалось.

Ухвалюючи про повернення ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції вірно вважав, що ч.6 ст. 151 ЦПК України при подання такої заяви передбачено подання документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Також колегія суддів відзначає, що матеріали ані позову, ані відповіді на відзив не містять таких доказів сплати позивачем судового збору за заяву про забезпечення позову, що є підставою для застосування ст. 153 ЦПК України, вимоги якої стосуються наслідків недодержання заявником вимог ст. 151 ЦПК України, у вигляді повернення заяви позивачеві.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про повернення заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 на підставі ст. 153 ЦПК України, вказавши і про те, що це питання вже вирішувалось як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції зі вжиттям заходів забезпечення цього позову.

Доводів на спростування встановлених обставин та висновків суду першої інстанції скаржник в апеляційній скарзі в частині оскарження повернення заяви про забезпечення позову позивачеві остання не наводила, з чого належить дійти висновку про відсутність доказів неправомірності суду першої інстанції у застосуванні положень ст. 151,153 ЦПК України та поверненні заяви позивачеві з цих підстав.

Всі інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, колегією суддів не переглядаються, адже ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року в частині відкладення розгляду справи, виклику свідків для їх допиту та про відмову у виклику свідків, прийняття відповіді на відзив разом з додатками та встановлення строку відповідачу для надання заперечень по справ, а також відмови у визнанні явки відповідача обов`язковою, постановленій в рамках цієї справи, повернуто особі, яка її подала, тобто, ОСОБА_1 .

Доводи ОСОБА_1 в частині оскарження повернення заяви про забезпечення позову зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин, яким надана належна правова оцінка судом першої інстанції, а також до незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції, тому підстави для застосування колегією суддів положень ст. 379 ЦПК України відсутні.

Разом з цим належить відзначити, що контраргументи відповідача ОСОБА_2 щодо закриття провадження з розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу, також колегією суддів до уваги не можуть бути узяті, адже такого процесуального судового рішення при розгляді відповідної заяви норми ст. 153 ЦПК України не містять. При цьому, суд першої інстанції, правомірно вважаючи недотримання заявником ОСОБА_1 норм ст. 151 ЦПК України, які регламентують зміст та форму такої заяви, дійшов цілком законного висновку про повернення цієї заяви ОСОБА_1 , як це і передбачає норма ст. 153 ЦПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала в частині повернення заяви про забезпечення позову постановлена без порушень норм процесуального права, тому вона підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року про повернення заяви про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2025 року в частині повернення ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 15 січня 2026 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.О.Макаров

М.М.Пищида