ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/243/26
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року в складі судді Сугачової О.О. по справі № 643/13969/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подачі зави про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подачі зави про прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , якій належала квартира АДРЕСА_1 .

На день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована у вказаній квартири, але фактично після початку бойових дій вимушена евакуюватись з м. Харкова до м. Братислава Нове Місто, Словаччина, де і померла.

У травні 2022 року позивачка зверталася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. з приводу оформлення прав на спадкове майно та нотаріусом було роз`яснено, що на підставі п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від прийняття зупинено.

Оскільки воєнний стан та обстріли м. Харкова тривають і дотепер, вона вважала, що перебіг строку для прийняття спадщини після смерті її матері не розпочався.

Проте навесні 2024 року їй стало відомо, що після її звернення до нотаріуса у подальшому порядок та строки прийняття спадщини кілька разів змінювались.

13 червня 2024 року вона подала заяву про прийняття спадщини проте 26 вересня 2024 року приватним нотаріусом ХМНО Яновою О.Є. в порядку заміщення приватного нотаріуса Саутенко Н.В. відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку, встановленого ст.1270 ЦК України.

Також вказувала, що вона є громадянкою Королівства Нідерландів, проживає на значній відстані від місця знаходження спадкового майна та не володіла інформацією про зміну у законодавстві щодо строків прийняття спадщини, що є об`єктивними перешкодами, які істотно перешкоджали вчинити дії щодо вчасного звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила надати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішення суду.

Харківською міською радою подано відзив, в якому орган місцевого самоврядування просив позов залишити без задоволення.

Відзив мотивований недоведеністю позовних вимог.

В матеріалах справи відсутні докази, що позивачка намагалася скористатися своїм правом звернутися у шестимісячний строк до нотаріуса з метою вчинення відповідної нотаріальної дії, а також наявності перешкод у поданні такої заяви.

Перебування ОСОБА_1 за межами України не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки навіть у період дії воєнного стану в Україні, перебуваючи у безпечному місці, позивачка мала змогу звернутися до консульської установи України в країні її перебування.

Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не доведено поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову і визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відсутні.

На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 26 травня 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у травні 2022 року вона звернулась до приватного нотаріуса у встановлений законом строк для прийняття спадщини. Проте, керуючись роз`ясненнями нотаріуса щодо зупинення строку прийнятні спадщини на строк воєнного стану, вона розраховувала на чітке і передбачуване їх застосування в період дії воєнного стану, а тому добросовісно помилилась щодо тривалості строку на прийняття спадщини.

Також посилалась на висновки, викладені у Постанові Верховного Суду від 19 грудня 2024 року у справі № 553/6658/22, відповідно до яких невизначеність у правовому регулюванні перебігу строку прийняття спадщини є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

25 грудня 2025 року Харківська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що матеріли справи не містять доказів звернення позивачки у шестимісячний строк до нотаріуса з метою вчинення відповідної нотаріальної дії. ОСОБА_1 не зазначено, які у неї були перешкоди у поданні такої заяви з дня відкриття спадщини після смерті її матері. Позивачем на підтвердження підстав пропуску строку на прийняття спадщини не надано жодних належних та допустимих доказів пропущення строку на прийняття спадщини.

У судове засідання сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 15 січня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 1, а.с. 164165), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (т. 1, а.с. 160);

Адвокатом Мошко Майєю Михайлівною, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , отримано в електронному кабінеті 11 червня 2025 року (т. 1, а.с. 161);

Харківською міською радою (відповідачем) отримано в електронному кабінеті 11 червня 2025 року (т. 1, а.с. 162).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Cудом встановлено, що громадянка Королівства Нідерландів ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 (а.с.90).

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 101).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла у м. Братислава, Словаччина (а.с. 17).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 (а.с.13,14).

13 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса ХМНО Харківської області Саутенко Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 (а.с. 9).

Постановою приватного нотаріусу ХМНО Яновою О.Є., в порядку заміщення приватного нотаріуса Саутенко Н.В. від 26 вересня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропуск строку, встановленого ст.1270 ЦК України (а.с. 10-11).

Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Виходячи з вищевикладеного, можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

Виникнення у нього права на спадкування за законом залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2025 року у справі № 496/6349/22.

Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Отже, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

У справі, яка є предметом апеляційного перегляду, судом першої інстанції встановлено, що позивачка у встановлений законом строк не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі № 750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 посилаючись на його пропуск із поважних причин. Зазначала, що у встановлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки вона проживає за кордоном та внаслідок роз`яснень нотаріуса щодо діючого на час відкриття спадщини законодавства, вона була впевнена, що строк для подання такої заяві розпочне обчислюватись після закінчення воєнного стану.

Між тим, вирішуючи спір, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачкою не наведено та не обґрунтовано поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення цих дій.

Наведені позивачкою доводи не можуть бути підставою для визнання поважною причини пропуску такого строку, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки обставини, якими обґрунтовані підстави позову, не свідчать про неможливість вчинення позивачкою дій з дня відкриття спадщини щодо прийняття спадщини, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Суд правильно звернув увагу на те, що саме по собі проживання спадкоємців за межами України не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємці не позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права шляхом подання відповідних заяв про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку.

Виходячи із сталої судової практики, проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 27 червня 2022 року в справі № 202/1188/19, провадження № 61-11828 св 21, від 14 листопада 2022 року в справі № 148/1923/20, провадження№ 61-3145 св 22.

Установивши, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини, не встановивши при цьому обставин, які б створювали об`єктивні та непереборні труднощі для неї для подання такої заяви, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, а саме частину 3 статті 1272 ЦК України, за змістом якої підлягає визначенню додатковий строк для прийняття спадщини лише за наявності поважної причини, а тому дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для надання ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірені доводи сторін та дана їм належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст.367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 січня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина