Справа № 473/3129/25
УХВАЛА

іменем України

"16" січня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., представника заінтересованої особи Військової частини НОМЕР_1 Коваленка Р.М., представника заінтересованої особи Міністерства оборони України Дубчака Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законної представниці ОСОБА_6 , про встановлення факту перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні, в якій вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Григорівка Донецької області помер (загинув) її брат ОСОБА_7 , який був військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Заявниця є спадкоємицею другої черги за законом після смерті брата.

За життя ОСОБА_2 постійно проживав разом із заявницею за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент смерті останнього встановлений рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2024 року.

За час спільного проживання з братом заявниця не працювала, з січня 2021 року має на утриманні малолітню дитину, жодних доходів, окрім допомоги на дитину у мінімальному розмірі, не отримувала.

Протягом усього часу спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 саме брат заявниці постійно працював, отримував стабільний щомісячний дохід, після призову на військову службу за мобілізацією отримував щомісячне грошове забезпечення, за ці кошти придбав будинок в АДРЕСА_1 , сплачував комунальні платежі, забезпечував заявницю матеріально. Надані братом кошти були основним джерелом матеріального забезпечення ОСОБА_1 та її родини.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_2 до дня смерті останнього.

Встановлення вказаного юридичного факту обґрунтовувала необхідністю:

- отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця;

- отримання додаткової винагороди, нарахованої ОСОБА_2 як військовослужбовцю.

03 вересня 2025 року від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України Дубчака Д.В. надійшов відзив на заяву ОСОБА_1 , в якому останній просив відмовити у встановленні факту перебування заявниці на утриманні брата, вказуючи на те, що заявниця не надала достатніх доказів на підтвердження цього факту. При цьому звертав увагу на те, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 надавав заявниці кошти або іншу матеріальну допомогу, що була основним джерелом її доходу (значно перевищувала розмір отримуваного ОСОБА_1 прибутку), мала не одноразовий, а постійний, систематичний характер. Заявниця не надала необхідних доказів щодо відсутності у неї жодних доходів, окрім доходів на дитину, що б дозволили порівняти її прибуток з прибутком брата. Також звертав увагу на те, що заява про встановлення факту перебування на утриманні містить недоліки, оскільки заявницею не вказано початок періоду, з якого ОСОБА_1 просить встановити вказаний факт.

09 вересня 2025 року від представника заінтересованої особи ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_8 надійшли пояснення на заяву ОСОБА_1 , в яких останній просив відмовити у встановленні факту перебування заявниці на утриманні брата, вказуючи на те, що заявниця не надала достатніх доказів на підтвердження цього факту. При цьому звертав увагу на те, що матеріали справи не містять необхідних доказів, що ОСОБА_2 постійно проживав із заявницею, здійснював матеріальне утримання ОСОБА_1 (яка є працездатною особою), надавав їй постійну та значну матеріальну допомогу. Також вказував на те, що окрім заявниці в загиблого є інші родичі, зокрема інша сестра, два брати, а також, ймовірно, малолітній син, що може свідчити про наявність спору про право цивільне (спору про право на отримання виплат).

10 вересня 2025 року від представника заявниці ОСОБА_9 надійшли додаткові пояснення по справі, у яких останній не погодився з доводами представників заінтересованих осіб, вважав заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та доведеною необхідними доказами.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2025 року до участі у справі в якості заінтересованих осіб залучено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в особі законної представниці ОСОБА_10 (згідно уточнених даних - Мельник).

06 січня 2026 року від представника Міністерства оборони Дубчака Д.В. надійшло письмове клопотання про залишення позову без розгляду у зв?язку з наявністю спору про право.

16 січня 2026 року від представника заявниці ОСОБА_9 надійшло письмове клопотання про зупинення провадження у справі до набрання чинності рішенням у цивільній справі №945/2771/25 за позовом ОСОБА_6 ( ОСОБА_11 ) до В/Ч НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, ОСОБА_1 про визнання батьківства ( ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_5 ). Вказане клопотання представник заявниці обгрунтовував тим, що саме за наслідками вирішення справи №945/2771/25 можна буде встановити наявність чи відсутність між сторонами спору про право, а тому провадження у справі слід зупинити до з?ясування вказаних обставин.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України Дубчак Д.В. клопотання про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду підтримав, проти задоволення клопотання представника заявниці Могили С.М. про зупинення провадження у справі заперечував, вказуючи на те, що спір про право вже існує між сторонами на час вирішення справи, а тому задоволення клопотання представника заявниці призведе лише до затягування справи.

Представник заінтересованої особи - ВЧ НОМЕР_1 Коваленко Р.М. в судовому засіданні погодився з клопотанням представника Міністерства оборони Дубчака Д.В. про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, проти задоволення клопотання представника заявниці Могили С.М. про зупинення провадження у справі заперечував з аналогічних підстав.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 та її представник Могила С.М. не з?явилися, проте в матеріалах справи міститься заява представника заявниці Могили С.М. про проведення судового засідання, призначеного на 16 січня 2026 року, без його участі.

Заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представник заінтересованої особи Мельник А.О. в судове засідання не з?явилися, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи Військової частини НОМЕР_1 Коваленка Р.М., представника заінтересованої особи Міністерства оборони України Дубчака Д.В., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

П. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У ч. 6 ст.294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст.315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі №644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19, від 12 січня 2022 року у справі №227/2188/21 та від 26 січня 2022 року у справі №568/310/21.

Верховний Суд у постанові від 19 березня 2021 року у справі № 643/14985/18-ц зазначив, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі №523/19129/19 та від 17 листопада 2021 року у справі №214/1816/20.

В матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_2 від 10 вересня 2025 року (а.с. 92), яка була залучена судом до участі у справі в якості заінтересованої особи. У своїй заяві ОСОБА_2 зазначала, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні є передчасною та суперечить інтересам іншого спадкоємця сина загиблого, а саме ОСОБА_5 . Також у своїй заяві ОСОБА_2 оспорює факт проживання заявниці із ОСОБА_2 та її перебування на утриманні брата, стверджує, що ОСОБА_1 близько 10 років не спілкувалася зі своїм братом.

Про наявність між сторонами спору про право додатково свідчить подання ОСОБА_6 позову (у тому числі) до ОСОБА_1 про визнання батьківства, предметом розгляду якого є доведення кровного споріднення між ОСОБА_2 та малолітнім ОСОБА_5 з метою отримання права на грошову допомогу та інші виплати, вказаний спір перебуває на судовому розгляді та розглядається саме в порядку позовного провадження.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що справа стосується вирішення спору про право, який існує між сторонами, тому не може бути розглянута в окремому провадженні, а підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

За встановленого, суд приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Водночас суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі до набрання чинності рішенням у цивільній справі №945/2771/25 за позовом ОСОБА_6 до В/Ч НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, ОСОБА_1 про визнання батьківства ( ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_5 ), оскільки відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи, як на підставу для зупинення провадження у справі, до набрання чинності рішенням в іншій справі, яка розглядається у порядку цивільного судочинства, у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. У той же час, матеріали справи чітко вказують на наявність між сторонами спору про право на час розгляду справи, а тому відсутні підстави для очікування результатів вирішення спору у справі №945/2771/25.

Тому, керуючись ст.ст. 251, 258-260, 294, 315 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання представника заявниці ОСОБА_9 про зупинення провадження по справі до набрання чинності рішенням у цивільній справі №945/2771/25 за позовом ОСОБА_6 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, ОСОБА_1 про визнання батьківства відмовити.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законної представниці ОСОБА_6 , про встановлення факту перебування на утриманні залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення з такою самою вимогою в порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв