ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року

м. Київ

справа № 201/6242/21

провадження № 61-15119св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Зайцева А. Ю., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - Дніпровська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 липня 2022 року у складі судді Федоріщева С. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Петешенкової М. Ю., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року Дніпровська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А. О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення, припинення права власності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивований тим, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на об`єкт нерухомого майна: літ. А-1 - магазин, загальною площею 24,5 кв. м, літ. а - ганок, літ. Б - навіс, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, розташований за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 виникло на підставі акту, виданого 03 жовтня 2014 року, видавник: ТОВ «Концепт К»; технічного паспорту, серія та номер: 1031014, виданого 03 жовтня 2014 року, видавник: ТОВ «Концепт К». Державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 проведено 09 червня 2020 року приватним нотаріусом Деллаловим А. О., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 52610693, номер запису про право власності - 36838311.

В реєстраційній справі об`єкту нерухомості (реєстраційний номер 101) містяться скан-копії вказаних документів, але ці документи не є документами, що підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, а отже право власності на об`єкт нерухомого майна у відповідача виникло всупереч вимогам чинного законодавства.

Крім цього, інженер з інвентаризації нерухомого майна, який склав акт від 03 квітня 2014 року, який є однією з підстав виникнення прав власності, посилається на статтю 28 Закону України «Про регулювання містобудівної документації», що свідчить про те, що будівлі та споруди, на які зареєстровано право власності, взагалі є тимчасовим.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав вважати, що ОСОБА_1 набув право власності на оспорюване нерухоме майно.

На підставі викладеного, просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Деллалова А. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 52610693, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, а саме: літ. А-1 - магазин, загальною площею 24,5 кв. м, літ. а - ганок, літ. Б - навіс, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101;

припинити право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна;

скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на нього за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 36838311;

зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованого об`єкту нерухомого майна.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року, позов Дніпровської міської ради задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано рішення ПН ДМНО Деллалова А. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 52610693, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, а саме: літ. А-1 - магазин, загальною площею 24,5 кв. м, літ. а - ганок, літ. Б - навіс, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101.

Припинено право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: літ. А-1 - магазин, загальною площею 24,5 кв. м, літ. а - ганок, літ. Б - навіс, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності на нього за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 36838311.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованого об`єкту нерухомого майна, а саме: літ. А-1 - магазин, загальною площею 24,5 кв. м, літ. а - ганок, літ. Б - навіс.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради сплачений судовий збір 6 810,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомого майна виникло на підставі акту, виданого 03 жовтня 2014 року ТОВ «Концепт К»; технічного паспорту, серія та номер: 1031014, виданого 03 жовтня 2014 року ТОВ «Концепт К», які не є документами, що підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, а отже право власності на об`єкт нерухомого майна у заявника виникло всупереч вимогам чинного законодавства.

Власником земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно, є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, земельна ділянка не передавалась відповідачу ані у власність, ані у користування.

Зважаючи на наведене, дії відповідача із самовільного зайняття земельної ділянки порушують права територіальної громади міста Дніпра як власника земель, що належить до комунальної власності, на самостійне володіння, користування, розпорядження нею. Тому земельна ділянка підлягає звільненню та приведенню її за рахунок відповідача до стану, придатного для використання.

Апеляційний погодився з висновками суду першої інстанції та відхилив доводи скарги відповідача про те, що позивачем не доведено факту порушення його прав.

Доводи скарги про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, суд вважав безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи (т. 1, а. с. 61, 65). Крім того те, що відповідач у березні 2022 року вступив до лав ЗСУ не свідчить про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції при наявності в матеріалах справи доказів, які це спростовують. Разом з цим, відповідач не був позбавлений можливості скористатись своїм правом на подачу заяви про зупинення провадження у справі у зв`язку з його перебуванням у ЗСУ або скористатись правничою допомогою з метою захисту його прав та інтересів.

Аргументи учасників справи

08 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що він з 02 березня 2022 року перебуває у лавах ЗСУ, не був присутнім у судових засіданнях як у Жовтневому районному суді, так і в Дніпровському апеляційному суді, не був повідомлений про час, дату та місце судових засідань. Військову частину, довідку про перебування в якій він надавав суду, не повідомляли про наявність судового процесу та необхідність оформлення відпуски для прийняття обов`язкової участі у судовому засіданні.

Крім цього, він був позбавлений можливості скористатися своїм правом на подачу заяви про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням в лавах ЗСУ або скористатися правничою допомогою з метою захисту своїх прав та інтересів.

Земельна ділянка, на якій знаходиться спірний об`єкт нерухомого майна, не є об`єктом цивільних прав, так як відсутні індивідуально визначені показники: площа ділянки, кадастровий номер тощо. Право на оформлення земельної ділянки і подання документів на присвоєння кадастрового номеру є лише у ОСОБА_1 як у власника об`єкта нерухомості. Суд не дослідив того, чи існував та існує спір між сторонами, чи були досудові звернення до відповідача з цього приводу. Дніпровська міська рада лише стверджує, що вона є власником земельної ділянки і у зв`язку з чим вважає її право порушене.

Ні позивач, ні суд не витребував нотаріальну справу. Суд не врахував, що на час реєстрації нерухомого майна були чинні інші нормативно-правові акти.

Суд у заочному рішенні вказав, що рішення приватного нотаріуса Деллалова А. О. є протиправними, що мало місце у 2014 році. Тому строки оскарження пройшли.

Припинення права власності на торговельний павільйон передбачає компенсацію нового власника, якою не може бути Дніпровська міська рада, яка спочатку дозволила його будівництво та надала в оренду земельну ділянку, а потім безпідставно заявляє клопотання про її звільнення.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підставу, передбачену пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання - пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2025 року у задоволенні заяви про долучення доказів ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2025 року справу призначено до розгляду.

Позиція Верховного Суду

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, гласність і відкритість судового процесу (пункт 2 частини третьої статті 3 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частини друга, п`ята, шоста, восьма статті 128 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19) зроблено висновок, що «повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування позичальника про час і місце розгляду справи (близький за змістом висновок викладений у пункті 31 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц, у пунктах 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/11896/17 від 12 грудня 2018 року). Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що апеляційний суд не виконав належно зазначений процесуальний обов`язок з інформування позичальника».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням, зокрема мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

провадження у справі відкрито 24 червня 2021 року (т. 1, а. с. 31-32);

матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 позовної заяви і ухвали про відкриття провадження у справи;

ОСОБА_1 отримував судові повістки про призначені підготовчі засідання на 10 вересня 2021 року, 10 грудня 2021 року та 11 лютого 2022 року, які у зв`язку з неявкою відповідача відкладалися (т. 1, а. с. 54, 55, 58, 61, 62, 65, 68);

судова повістка про призначене засідання на 20 травня 2022 року, адресована ОСОБА_1 , повернулася на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 1, а. с. 73);

ухвалою від 20 травня 2022 року суд закрив підготовче провадження у справі і призначив справу до розгляду на 05 липня 2022 року (т. 1, а. с. 70);

судова повістка про призначення судового засідання на 05 липня 2022 року, коли суд першої інстанції ухвалив заочне рішення, адресована ОСОБА_1 , повернулася на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 1, а. с. 109);

в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що він у березні 2022 року вступив до лав ЗСУ, кореспонденції від суду першої інстанції не отримував;

при відхиленні доводів ОСОБА_1 апеляційний суд не звернув уваги, що він не був належним чином повідомлений про судове засідання, в якому суд першої інстанції ухвалив заочне рішення, тоді як пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд зробив помилковий висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, відповідач отримував кореспонденцію від апеляційного суду, зокрема ухвалу від 03 червня 2024 року про залишення апеляційної скарги без руху, на виконання якої надіслав суду квитанцію про сплату судового збору (т. 2, а. с. 20), ухвалу від 22 липня 2024 року про призначення справи до розгляду на 09 жовтня 2024 року (т. 2, а. с. 26). Тому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо неповідомлення відповідача про час, дату та місце судових засідань в апеляційному суді.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування постанови суду апеляційної інстанції з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки встановлено підстави для скасування постанови апеляційного суду, то суд касаційної інстанції інші доводи касаційної скарги не аналізує.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанціїна новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року скасувати.

Справу № 201/6242/21передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

А. Ю. Зайцев

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко