ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/112/26 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Хоміцької С.О.,

представника заінтересованої особи - Костової Н.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/18091/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2025 року, постановлену суддею Дзюбичем В.Л., дати складення повного тексту не зазначено, про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - приватне підприємство «Терновод» про встановлення факту перебування у трудових відносинах,

ВСТАНОВИв:

ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту перебування у трудових відносинах з ПП «Терновод» у період з 29 липня 2024 року до 19 березня 2025 року.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_2 вказав, що він у період з 29 липня 2024 року по 19 березня 2025 року фактично працював у ПП «Терновод» на посаді регіонального менеджера. В його обов`язки входило здійснення контролю роботи торгових представників Тернопільської та Хмельницької областей, опрацювання замовлень дилерів Одеської, Миколаївської, Кіровоградської областей, контроль дебіторської заборгованості клієнтів Тернопільської, Хмельницької, Одеської, Миколаївської, Кіровоградської областей, заміна торгових представників під час відпустки чи звільнення, стажування нових торгових представників.

Зазначав, для роботи йому було надано робочий телефон з номером НОМЕР_1 та ноутбук з робочою електронною поштою «». Робочий час: понеділок - п`ятниця 9:00-18:00, обід 13:00-14:00. Заробітна плата за поточний місяць виплачувалась готівкою після десятого числа наступного місяця, однак трудовий договір у письмовій формі укладений не був, наказ про прийняття на роботу роботодавцем не видавався.

Вказував, що він був фактично допущений до роботи з відома та за дорученням роботодавця, що підтверджується скріншотами у месенджерах, фото з програми 1С та іншими доказами.

Встановлення факту трудових відносин необхідне заявнику для подальшої реалізації трудових прав (нарахування заробітної плати, стягнення заборгованої заробітної плати за березень 2025 року, зарахування часу роботи до трудового стажу тощо).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2025 року заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Роз`яснено ОСОБА_2 , що його заява підлягає розгляду в порядку позовного провадження, в зв`язку з наявністю спору про право.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржувану ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з істотним порушення норм ЦПК України, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції, в порушення норм ЦПК України, не вирішив його клопотання про заміну неналежного відповідача, без належного з`ясування обставин справи визнав наявність спору про право, внаслідок чого ухвалив безпідставне рішення про залишення його заяви без розгляду.

Вказує, що саме лише заперечення заінтересованої особи не може свідчити про наявність спору про право.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи - адвокат Костова Н.З. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Апелянт ОСОБА_1., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності апелянта.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції, залишаючи заяву ОСОБА_2 без розгляду, дійшов висновку про наявність спору про право, оскільки ПП «Терновод» заперечує факт перебування із заявником у трудових відносинах.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для залишення заяви без розгляду.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

Відтак, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Вищевикладена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, а саме: Постанова Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року по справі №207/3261/21, Постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року по справі №553/1936/21, Постанова Верховного Суду від 27 вересня 2024 року по справі №570/6628/23.

Із матеріалів справи вбачається, що заявник у справі звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування у трудових відносинах з ПП «Терновод» у період з 29 липня 2024 року до 19 березня 2025 року.

Також і заяви вбачається, що встановлення такого факту заявнику необхідне для подальшої реалізації трудових прав (нарахування заробітної плати, стажу, тощо).

18 листопада 2025 року на адресу Тернопільського міськрайонного суду від представника ПП «Терновод» надійшла заява, відповідно до якої просив суд залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах, оскільки ПП «Терновод» заперечує такий факт, що вказує на наявність спору про право.

Враховуючи, що ПП «Терновод» заперечує проти вказаної заяви ОСОБА_2 , колегія суддів вважає правомірним висновок суду щодо залишення такої заяви без розгляду.

При цьому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд зробив такий висновок без належного дослідження усіх обставин, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду, де в судовому засіданні за участі обох сторін вірно встановив наявність спору.

Під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви (постанови Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 2-о-59/2009, (провадження № 61-20392св21), від 15 січня 2025 року у справі № 205/3998/22 (провадження № 61-2346св24)).

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Питання, заявлене ОСОБА_2 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій ПП «Терновод» та може вирішуватись у межах спору в рамках позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вирішив питання щодо заявленого клопотання про заміну відповідача, на думку колегії суддів, не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали та не впливає на правильність ухваленого рішення.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника з прийнятим судовим рішеннями у даній справі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали, тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 січня 2026 року.

Головуючий

Судді