ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2026 року м. Кропивницький

справа № 398/982/25

провадження № 22-ц/4809/188/26

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дуковського О.Л. (суддя - доповідач),

суддів Дьомич Л.М., Письменного О.А.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гулий Андрій Васильович, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 червня 2025 року про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

До Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінпром маркет» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики № 75636819 від 21.07.2021 в розмірі 16840,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.07.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредит» та ОСОБА_1 уклали договір позики № 75636819 в електронній формі шляхом накладення електронного підпису з одноразовим електронним ідентифікатором. На підставі платіжної інструкції відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000,00 грн, строк позики 29 день з пролонгацією зі сплатою процентів за користування позикою. У п. 5.2 договору визначено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі. В свою чергу відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання.

21.12.2021 згідно з умовами договору факторингу № 2112 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредит» відступило право вимоги за договором позики № 75636819 від 21.07.2021 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яке набуло право вимоги до відповідача.

31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу № 310323-ФМ, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75636819 від 21.07.2021. Відповідно до реєстру прав вимог від 31.03.2023 до договору факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 ТОВ «Фінпром маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16840,50 грн, з яких: 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11840,50 грн сума заборгованості за відсотками. Вказану заборгованість просить стягнути в примусовому порядку, оскільки станом на день пред`явлення даного позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань згідно з договором позики № 75636819 від 21.07.2021.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 червня 2025 рокупозов ТОВ «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованість за договором позики № 75636819 від 21.07.2021 в розмірі 16840 (шістнадцять тисяч вісімсот сорок) грн 50 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн, заборгованість за відсотками 11840,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. та 3500,00 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. - витрати на правничу допомогу.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач порушує умови договору та своєчасно їх не виконує, заявлений розмір заборгованості належними та допустимим доказами не спростував, а тому оцінивши належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум доведеним, через що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гулий А.В., просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінпром маркет» відмовити у повному обсязі та стягнути на його користь судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду, обставинам справи.

Отже, апелянт зазначає, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості відповідача за договором позики, з якого б вбачалось яким саме чином та за який період обчислені кожна зі складових зазначеної позивачем загальної суми заборгованості станом на 18.02.2025. Адже сам по собі розрахунок станом на 18.02.2025 не є належним, достовірним та достатнім доказом існування заборгованості.

Позивачем не надано доказів того, що на момент переходу до нього прав за договором позики на підставі договору факторингу №2112 від 21.12.2021 та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а потім і в цесіонарія ТОВ «Фінпром маркет» існувало право вимоги до відповідача саме в тому обсязі та умовах, зазначених у реєстрі заборгованостей боржників, в тому числі щодо початкових сум тіла кредиту, процент, пені.

Крім того, з розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи неможливо встановити, за який саме період було обчислено суму відсотків та чи відповідає цей період строку позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Статтею 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, відповідає вищезазначеним вимогам.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 21.07.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредит» та ОСОБА_1 уклали договір позики № 75636819 в електронній формі шляхом накладення електронного підпису з одноразовим електронним і ідентифікатором. Строк позики 29 день зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка фіксована). Пунктом 5.2. визначено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику. Пунктом 12 вказаного договору передбачено, що договір позики укладено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до платіжної інструкції від 21.07.2021, відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 5000,00 грн.

Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, суму кредиту не повернув.

21.12.2021 згідно з умовами договору факторингу № 2112 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредит» відступило право вимоги за договором позики № 75636819 від 21.07.2021 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яке набуло право вимоги до відповідача.

31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу № 310323-ФМ, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75636819 від 21.07.2021.

Відповідно до реєстру прав вимог від 31.03.2023 до договору факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 ТОВ «Фінпром маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16840,50 грн, з яких: 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11840,50 грн сума заборгованості за відсотками.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 75636819 від 21.07.2021, оскільки станом на день пред`явлення позову до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за цим договором позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором позики банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 526, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачкою не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінпром маркет» заявленої заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідач заявлений розмір заборгованості належними та допустимим доказами не спростував, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 вказаного Закону регламентовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).

За змістом статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Матеріалами справи встановлено, що 21.07.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредит» та ОСОБА_1 уклали договір позики № 75636819 в електронній формі шляхом накладення електронного підпису з одноразовим електронним і ідентифікатором. Строк позики 29 день зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка фіксована).

Відповідно до платіжної інструкції від 21.07.2021, відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 5000,00 грн.

Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, суму кредиту не повернув.

21.12.2021 згідно з умовами договору факторингу № 2112 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредит» відступило право вимоги за договором позики № 75636819 від 21.07.2021 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яке набуло право вимоги до відповідача.

31.03.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу № 310323-ФМ, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75636819 від 21.07.2021.

Відповідно до реєстру прав вимог від 31.03.2023 до договору факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023 ТОВ «Фінпром маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16840,50 грн, з яких: 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11840,50 грн сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України регламентовано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Таким чином, позивач ТОВ «Фінпром маркет», згідно реєстру прав вимог від 31.03.2023 до договору факторингу № 310323-ФМ, відповідно до статті 1048 ЦК України, має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Доказів погашення кредитної заборгованості, як первісному кредитору, так і ТОВ «Фінпром маркет», відповідачем суду надано не було, відтак позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту 5000,00 грн та заборгованість за відсотками 11840,50 грн.

Безпідставними є посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що розрахунки заборгованості за кредитними договорами не є належними доказами надання та отримання кредитів, оскільки ТОВ «Фінпром маркет», надано належні та допустимі докази на підтвердження факту укладення кредитних договорів, факту погодження між сторонами істотних умов та факту перерахування кредитних коштів відповідачу, які у сукупності з наданими розрахунками підтверджують розміри заборгованості за договорами, які виникли у відповідача.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал"- залишити без задоволення.

Заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: Л.М. Дьомич

О.А. Письменний

Головуючий: (підпис)

Судді : (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду О.Л. Дуковський