Справа № 751/8829/23
Провадження № 2/750/28/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Косенка О.Д.,

секретарів Костюк С.О., Ткаченко К.Д.,

за участі представника позивача адвоката Сірого І.Л., представника відповідача адвоката Кравченка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договору дарування та довіреності,

треті особи Друга чернігівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор Олександр Володимирович, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Сергій Миколайович,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договору дарування та довіреності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , син позивача, батько відповідача по справі. Під час прибирання в будинку, в якому проживав на день смерті ОСОБА_3 , його сестрою ОСОБА_4 було знайдено договір дарування квартири від 19 січня 2022 року, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та довіреність від 03 червня 2021 року, згідно з якою ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_5 подарувати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 . Про вказаний договір дарування та про довіреність позивач не знав, оскільки з ОСОБА_5 він не знайомий та не уповноважував його на вчинення представництва з продажу власної квартиру. Про візит до нотаріуса з ОСОБА_3 , позивач пам`ятає, проте вся його участь зводилася до того, щоб поставити підпис на документі. Позивач, будучи особою похилого віку та перебуваючи під психічним примусом свого сина, не усвідомлював кінцевої мети перебування у нотаріуса і з`явився до нотаріуса 03 червня 2021 року для того, щоб поставити підпис та уникнути психічного та фізичного тиску. Разом з тим, ОСОБА_3 03 червня 2021 року пояснив ОСОБА_1 , що вони йдуть до нотаріуса з наміром оформлення довіреності на представництво в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях не залежно від форм організації та власності з метою вирішення питання про призначення субсидії, укладення переукладення договорів на утримання та експлуатацію житла, надання згоди на прописку третіх осіб в об`єкти нерухомої власності, оформлення пенсії, пільг, допомог, відкриття рахунків, подання/отримання заяв, довідок, документів про реєстрацію речових прав та їх обтяжень. Таким чином, ОСОБА_3 навмисно ввів позивача по справі в оману щодо істотних умов та природи правочину. Разом з тим, на підставі отриманої з порушенням законодавства довіреності від 03 червня 2021 року №3454, ОСОБА_6 вчинив договір дарування квартири ОСОБА_1 , про що складено та нотаріально посвідчено договір дарування №76 від 19 січня 2022 року. Оскільки ОСОБА_1 в дійсності не уповноважував ОСОБА_6 на вчинення правочину щодо відчуження своєї квартири, то останній не мав права на здійснення представництва дарувальника при укладенні договору дарування №76 від 19 січня 2022 року.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова Логвіної Т.В. від 16 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду, яку занесено до протоколу судового засідання від 07.02.2024, до участі у справі в якості третіх осіб залучено приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора Олександра Володимировича та приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнка Сергія Миколайовича.

Представник відповідача адвокат Кравченко В.В. 11.12.2023 подав відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив, вказавши, що позивачем по справі в обґрунтування свого позову не надано жодних належних та допустимих доказів, які би давали підстави стверджувати, що позивача по справі - ОСОБА_1 на момент вчинення правочинів було введено в оману, або те, що до останнього застосовувався фізичний чи психічний тиск, а також доказів того, що на момент видачі спірної довіреності останній не міг розуміти значення своїх дій або ними керувати та, як наслідок, правової суті виданої довіреності. Так, з оскаржуваної довіреності №3454 від 03 червня 2021 року вбачається, що в ній міститься підпис ОСОБА_1 , яким він підтвердив обставину того, що він з довіреністю ознайомився, прочитав, її зміст йому був зрозумілий та відповідає його власній волі. Більш того, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. засвідчено, що дієздатність позивача перевірена.

Крім того, сторона Відповідача заявила про застосування строку позовної давності, яка у відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про розірвання договору дарування становить один рік.

Сторона Відповідача також просить стягнути з Позивача усі документально підтверджені понесені судові витрати по справі.

28 травня 2025 року від Позивача надійшло письмове пояснення по справі. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. З огляду на те, що письмове пояснення позивача не відноситься до вищевизначеного переліку заяв по суті справи, воно залишене судом без розгляду.

Ухвалою суду від 28.05.2025 закрито підготовче провадження у справі, її розгляд по суті призначено на 27.08.2025.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_7 з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 07.08.2025 та на підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.08.2025 № 6 вказану справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 вересня 2025 року дану справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Косенко О.Д.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова Косенка О.Д. справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 03.12.2025 здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Представник Позивача адвокат Сірий І.Л. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні змісту позову, додатково звернув увагу суду на похилий вік Позивача, наявність у нього істотних вад зору та слуху на час складення та підписання довіреностей 03.06.2021, а також на відсутність у Позивача на час підписання довіреності на укладення договору дарування квартири АДРЕСА_2 , права власності на цю квартиру, яке виникло пізніше, після здійснення її приватизації. Попередні дії сина Позивача ОСОБА_3 по відношенню до своїх батьків, відсутність жодної логіки та заінтересованості Позивача у відчуженні єдиного житла у якому він проживає, залучення до цього незнайомої йому особи ОСОБА_5 вказують на ту обставину, що Позивач був введений в оману щодо характеру своїх дій та змісту документа, який він ймовірно підписував у нотаріуса, а його волевиявлення явно не відповідало волі Позивача, який мав намір нотаріально посвідченою довіреністю уповноважити сина на представництво його інтересів при здійсненні приватизації квартири, а не на її відчуження, проте внаслідок похилого віку та вад здоров`я не усвідомлював, що саме підписує. Представник Позивача також послався на судову практику у подібних справах, зокрема на постанову Верховного Суду у справі № 306/1473/16-ц від 24.10.2018, згідно з якою при вирішенні спору про визнання недійсними правочинів, пов`язаного з відчуженням житла, суд має враховувати чи було це житло єдиним для відчужувача, факт продовження проживання у житлі, його стан здоров`я та вік.

Представник Відповідача Кравченко В.В. проти задоволення позовних вимог заперечив, надав пояснення, аналогічні змісту відзиву на позов. Крім того зазначив, що з позовної заяви та пояснень представника Позивача неможливо достовірно встановити підстави позову, а саме чи необхідно визнати недійсною довіреність № 3454 від 03.06.2021 і як її наслідок договір дарування квартири у зв`язку з тим, що підпис Позивача підроблений, чи довіреність підписувалася Позивачем, але поза дійсною волею щодо її змісту та наслідків, у такому випадку в чому полягає об`єктивна сторона протиправних дій ОСОБА_3 вчинення примусу чи введення в оману Позивача. Також представник Відповідача вказує на відсутність у матеріалах справи доказів фізичних вад Позивача, зокрема висновків експертизи. Крім того представник Відповідача звертає увагу суду, що Позивач фактично проживає у квартирі, його ніхто не виселяє, подав до нотаріуса заяву про прийняття у спадщину частини цієї квартири, що спростовує твердження сторони Позивача про ризики для нього втратити єдине житло.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

03 червня 2021 року Позивачем ОСОБА_1 було видано довіреність, у відповідності до якої Позивач уповноважив ОСОБА_5 подарувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належну ОСОБА_1 на праві приватної власності квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 17, 121). Довіреність видана строком на три роки без права передовіри і дійсна до 03 червня 2024 року, якщо не буде скасована раніше цього терміну у встановленому для цього порядку чи припинена з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України. За змістом довіреності ОСОБА_1 засвідчив своїм підписом, що він із вказаною довіреністю ознайомився, її прочитав її зміст на момент підпису йому був зрозумілий та відповідає його волі.

Довіреність була посвідчена Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. за реєстровим №3454.

Крім того, 03 червня 2021 року Позивачем було видано довіреність (т.1 а.с. 18), у відповідності до якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях незалежно під підпорядкування, форм власності, галузевої належності, владних структурах, тощо, з усіма необхідними для цього повноваженнями, в тому числі представляти мої інтереси як фізичної особи підприємця та управляти і розпоряджатися всім моїм майном, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, та у зв`язку з цим укладати всі дозволені законом угоди, договори, правочини, а саме: купувати, продавати будь-яке рухоме і нерухоме майно, в тому числі земельні ділянки, приймати подароване майно (приймати в дар на своє ім`я як рухоме так і нерухоме майно, в тому числі будь-які транспортні засоби), в тому числі знімати з обліку та ставити на облік будь-які належні йому транспортні засоби, обмінювати будови (квартири, будинки) та інше майно, земельні ділянки, заставляти і приймати в заставу (іпотеку) будівлі та інше майно, приймати майно в оренду або здавати майно в оренду, визначати в усіх випадках строки та інші умови на свій розсуд, провадити розрахунки по укладених угодах, вести всі необхідні справи пов`язані з оформленням та прийняттям спадщини, оформлювати документи пов`язані з спадщиною, отримувати свідоцтва про спадщину: технічний паспорт - на нерухоме майно, приватизувати на ім`я Позивача займані ним приміщення, квартири, земельні ділянки та одержувати свідоцтва про право власності (або інші правовстановлюючі документи) на одержане в процесі приватизації житло, та/або земельні ділянки, укладати договори страхування будь - якою належного Позивачу майна, отримувати від будь-яких страхових компаній належні Позивачу кошти, (віддавати) належні Позивачу гроші, цінні папери, подавати заяви, отримувати довідки та документи від усіх осіб, тощо.

Із змісту довіреності також вбачається, що Позивач ОСОБА_1 поставив свій підпис, який посвідчує обставину того, що він із довіреністю ознайомився, її зміст на момент підпису йому був зрозумілий та відповідає його волі. Довіреність посвідчена Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. за реєстровим №3455.

19 січня 2022 року між ОСОБА_5 , який діяв від іменні Позивача на підставі довіреності №3454 (дарувальник) з однієї сторони, та ОСОБА_3 (обдарований) з іншої сторони, було укладено договір дарування квартири, у відповідності до якого, Дарувальник, в особі представника, подарував, а Обдарований прийняв у дар квартиру АДРЕСА_2 , площею 37,1 кв.м., житловою площею 19,8 кв.м (т. 1, а.с. 19, 161). Вказаний договір 19 січня 2022 року було посвідчено Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнком С.М.

Згідно з висновком експерта від 05.03.2025 № 867/24-24 за результатами проведення призначеної судом судової почеркознавчої експертизи (т.1. а.с 234-244), вирішити питання щодо виконання підпису та його розшифрування у довіреності №3454 від 03.06.2021, що посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Красногором О.В., ОСОБА_1 чи іншою особою, не виявилося можливим, також не було встановлено будь-яких ознак, які б вказували на факт незвичності письма при його виконанні (впливу природніх або штучних збиваючих факторів).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 104 зворот), внаслідок чого, відкрилась спадщина, до якої окрім іншого, увійшло право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі оскаржуваного договору дарування №76, посвідченого 19 січня 2022 року Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнком С.М.

Відповідач у справі - ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 69) та, як і Позивач ОСОБА_1 , в силу вимог ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем за законом першої черги померлого ОСОБА_3 .

Згідно з копіями матеріалів спадкової справи № 282/2023 після померлого ОСОБА_3 , наданої Другою чернігівською нотаріальною конторою на виконання ухвали суду (т.1 а.с. 103-111), 01.05.2023 до нотаріальної контори надійшли заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 від Позивача, а також від ОСОБА_4 , яка є дочкою Позивача та сестрою спадкодавця.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що є дочкою Позивача та тіткою Відповідача.

Після смерті її брата ОСОБА_3 нею за місцем проживання брата по АДРЕСА_3 було знайдено договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та довіреність, згідно з якою, Позивач ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_5 подарувати квартиру по АДРЕСА_4 нині покійному брату свідка - ОСОБА_3 . Про вказаний договір дарування та про довіреність Позивач не знав, оскільки з ОСОБА_5 не був знайомим та не уповноважував його на відчуження власної квартири. ОСОБА_5 є сусідом сина Позивача ОСОБА_3 , який залучив його до схеми обману. Також були знайдені копії документів, в яких було зазначено, що ОСОБА_3 виписав дружину Позивача із квартири по АДРЕСА_1 і прописав у себе, очевидно скориставшись довіреністю, яка раніше видавалася матір`ю для представництва сином її інтересів. Цей факт свідчить про шахрайські дії з метою отримання можливості оформити приватизацію квартири по АДРЕСА_1 лише на Позивача та у подальшому нею заволодіти. Свідок вказує, що Позивач не збирався дарувати свою квартиру по АДРЕСА_4 .Полуботка своєму синові, бо Позивач з дружиною ОСОБА_8 у 1993 році вже подарували йому двокімнатну квартиру по АДРЕСА_3 , після чого син його з дружиною фактично вигнав з квартири і Позивач змушений був звертатися до керівництва підприємства, де працював по питанню отримання іншого житла в гуртожитку. Син Позивача за життя зловживав алкогольними напоями, часто проявляв насильство до батьків, постійно кричав та принижував їх. Також син переконував Позивача погодитися на приватизацію житла по АДРЕСА_4 , щоб воно не було втрачене. В січні 2021 року однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 , яка належала до складу гуртожитку, в якій Позивач проживав зі своє дружиною, було передано на баланс міста, що дало можливість ОСОБА_3 на підставі довіреності від батька приватизувати житло, проте факт приватизації він приховав як від Позивача так і від свідка. Свідок вказує, що Позивачеві на час підписання довіреності у 2021 році було 85 років, він погано чув та бачив, страждав катарактою та глаукомою, а тому не міг читати документи, які надавалися для підпису. Також вказала, що Позивач заробив однокімнатну квартиру своєю працею, пропрацювавши 30 років на одному підприємстві і зараз опинився в ситуації, коли втратив своє єдине житло унаслідок шахрайських дій сина.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 77 - 80 ЦПК України визначено критерії, яким повинні відповідати докази, зокрема: належність, допустимість, достатність та достовірність.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Отже, доведення фактів невідповідності дійсної волі Позивача його волевиявленню при підписанні оспорюваної довіреності унаслідок помилки, обману чи фізичного або психічного тиску, згідно із загальними правилами доказування, визначеними ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, здійснюється стороною, яка посилається на існування таких обставин, тобто у даному випадку стороною Позивача.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Аналізуючи наведені стороною Позивача доводи, суд зазначає, що із застосуванням принципу «балансу ймовірностей», який означає, що суд вирішує справу на підставі того, яка з версій є більш імовірною (стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 та ін.) вони можуть відображати дійсні обставини, які мали місце при укладенні Позивачем оспорюваних односторонніх правочинів.

Разом з тим, такі доводи мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які в матеріалах справи відсутні. У протилежному випадку ці доводи є припущеннями, на підставі яких суд не може ухвалити рішення, яке б відповідало засадам законності, об`єктивності та повноти і всебічності дослідження обставин справи.

Так, стороною Позивача не заперечується факт того, що ОСОБА_1 був присутній при складенні та посвідченні приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Красногором О.В. оспорюваної довіреності та ставив свій підпис у ній.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Обов`язок нотаріуса перевірити відповідність правочину закону, загальним вимогам до змісту та процедури укладення правочину, у тому числі щодо його відповідності дійсній волі та меті сторін визначено також у ст. 43 Закону України «Про нотаріат».

Так, згідно з ч. ч. 10-13 цього Закону нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Обидві довіреності від 03 червня 2021 року, які за своєю правовою природою є односторонніми правочинами, були посвідчені приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., і суду не надано жодних доказів, що нотаріус неналежно виконав покладені на нього Законом обов`язки.

Долучений до матеріалів справи разом з позовною заявою документ (т.1 а.с. 8-16), який ймовірно може бути частиною амбулаторної картки хворого, не містить жодних відомостей, за якими б можливо було ідентифікувати медичну установу, де здійснювалося медичне обстеження, а також хворого, якого стосуються записи.

Будь-які супровідні листи чи інші докази належності указаного документу саме Позивачу до матеріалів справи не долучені.

Крім того, похилий вік та наявність у особи певних захворювань не можуть свідчити про відсутність у Позивача на момент оформлення довіреності можливості ознайомитися зі змістом документу, який він підписує, з`ясувати дійсні мотиви правочину.

Про створення Позивачу для цього ОСОБА_3 , нотаріусом чи іншими особами об`єктивних перешкод, він не заявляє.

Натомість, керуючись принципом розумної обачності, після стверджуваних Позивачем попередніх протиправних дій ОСОБА_3 , пов`язаних із позбавленням його та дружини можливості користуватися квартирою по АДРЕСА_3 , а також за відсутності у Позивача довіри до ОСОБА_3 , про що свідчать зміст позову та пояснень свідка, ОСОБА_1 мав би вжити елементарних заходів з метою уникнення можливих ризиків, зокрема шляхом звернення до нотаріуса з проханням більш детально роз`яснити зміст і наслідки складення довіреності. Ігнорування Позивачем такої можливості свідчить або про його байдужість та недбале відношення до вчинення нотаріальної дії, або про усвідомлення та погодження із передбаченими довіреністю діями і наслідками.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Верховний Суд у постанові від 29.03.2024 у справі № 523/13811/21 наголошує, що лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим та які продовжили проживати у подарованому житлі, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в статті 21 Конституції України щодо рівності осіб у їх правах.

Крім того, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 14.02.2024 у справі №202/11928/14 та від 26.07.2022 у справі № 760/21633/15 суди дійшли висновків, що обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. Подібні висновки викладені у поставах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 753/10863/16-ц (провадження № 61-34575св18, від 20 січня 2021 року у справі № 522/24005/17 (провадження № 5213св20).

У задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору дарування №76 від 19 січня 2022 року необхідно відмовити, оскільки Позивач пов`язує його недійсність саме з юридичними вадами і недійсністю довіреності від 03 червня 2021 року №3454, які свого підтвердження у суді не знайшли.

Підстави для задоволення клопотання сторони Відповідача про застосування наслідків пропуску Позивачем строку для звернення до суду з позовом відсутні, оскільки згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України та з усталеною судовою практикою позовна давність може бути застосована лише у випадку підтвердження порушення права позивача та щодо вимог, які підлягають задоволенню, натомість у даному випадку суд не вбачає підстав для задоволення позову. Крім того, позовна давність у даному випадку не може бути застосована на підставі норми законодавства, на яку посилається представник Відповідача (п.5 ч.2 ст. 257 ЦПК України), оскільки предметом позову не є розірвання договору, а також в силу вимог п. 19 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України, яким було зупинено перебіг строку позовної давності на момент виникнення спірних правовідносин та подання позову.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, понесені стороною Позивача судові витрати мають бути залишені за ним.

У відзиві на позов адвокат Кравченко В.В. просив стягнути на користь Відповідача усі документально підтверджені понесені судові витрати по справі.

На підтвердження таких судових витрат адвокатом надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.12.2023 (т.1 а.с. 63-64), ордер на надання правової (правничої) допомоги (т.1 а.с. 65), акт розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 11.12.2023 у загальному розмірі 8800 грн (т. 1 а.с. 71-72), а також квитанцію до прибуткового касового ордера від 11.12.2023 на суму 8 800 грн.

Указані витрати є співмірними складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт та підтверджені документально, а тому мають бути стягнуті з Позивача на користь Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договору дарування та довіреності відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 800 (вісім тисяч вісімсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Треті особи:

Друга чернігівська державна нотаріальна контора, 14017, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 19, .

Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор Олександр Володимирович, 14000, м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, 10.

Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко Сергій Миколайович, 14000, м. Чернігів, пр-т Перемоги, 93.

Рішення проголошено 19.01.2026.

Суддя О.Д. Косенко