ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/65/26
провадження № 2/753/2865/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2026 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Осіпенко Л.М. розглянувши питання про відкриття провадження за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання права власності квартиру та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Департаменту з питань реєстрації ВО КМР (КМДА), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання права власності квартиру та зобов`язання вчинити дії з реєстрації права власності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справу передано на розгляд судді Осіпенко Л.М.

Зазначена позовна заява не може бути прийнята до розгляду Дарницьким районним судом міста Києва та підлягає направленню за підсудністю з таких підстав.

Позивачка в своїй позовні заяві, обґрунтовуючи звернення до Дарницького районного суду міста Києва, посилається на вимоги ст. 27 ЦПК України, ч. 3 ст. 5 та ч. 5 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII, оскільки вона, як внутрішньо-переміщена особа (ВПО) проживає у Дарницькому районі міста Києва, а спірна квартира знаходиться на території міста Бердянськ, Запорізької області, що є тимчасово окупованою територією.

Разом із тим, суд не погоджується з наведеною позицією позивачки, оскільки у даному випадку підлягають застосуванню правила виключної підсудності, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України.

Із позовної заяви вбачається, що предметом спору є права та обов`язки, пов`язані з нерухомим майном, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, спір безпосередньо стосується нерухомого майна.

Статтею 30 ЦПК України визначено перелік позовів, які розглядаються за правилами виключної підсудності.

Так, за змістом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" (абзац перший пункту 41, пункт 42), перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Посилання позивачки на норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не спростовують правил виключної підсудності, оскільки зазначений Закон не змінює та не скасовує спеціальних процесуальних норм ЦПК України щодо визначення підсудності спорів, що виникають з приводу нерухомого майна.

Оскільки нерухоме майно розташоване у м. Бердянськ, Запорізької області, дана справа належала до територіальної юрисдикції (підсудності) Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Бердянського міськрайонного суду Запорізької області на Жовтневий районний суд м. Запоріжжя.

На виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-ІХ від 26.02.2025, 30.04.2025 Жовтневий районний суд міста Запоріжжя перейменовано на Олександрівський районний суд міста Запоріжжя.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у цивільній справі судом встановлено, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, а саме Олександрівського районного суду міста Запоріжжя і тому вказану справу слід направити за підсудністю до вказаного суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене, дана справа не підсудна Дарницькому районному суду міста Києва, а тому наявні підстави для передачі даної справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя, за місцезнаходженням нерухомого майна.

Керуючись ст.ст. 27, 30, 31, 32, 187, 258, 260 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання права власності квартиру та зобов`язання вчинити дії - передати на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя (69063, Україна, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Олександрівська, будинок 6).

Копію ухвали про передачу справи за підсудністю направити позивачці.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом першим частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Осіпенко Л.М.