ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року місто Київ

Справа № 356/361/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3907/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О. В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Красносільським Максимом Ігоровичем, на рішення Березанського міського суду Київської області від 26 червня 2025 року (суддя Лялик Р.М.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

12 травня 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованості за договорами № 41 від 27.03.2021 та № 231 від 02.04.2021 на загальну суму 41 799,54 грн, судові витрати в сумі 2 422,40 грн та витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 грн.

В обґрунтування позову позивач посилався на те27.03.2021 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 укладено договір № 41, згідно п. 1.1. якого позикодавець надає позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 2 000 грн. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами договору. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором настав, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 41 від 27.03.2021, що підлягає стягненню становить 5 118 грн, з яких: 2 000 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 3 118 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

Також 02.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір № 231, згідно з п. 1.1 якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в анкеті-заяві та складає 2 100 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору.Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами договору. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором настав, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 231 від 02.04.2021, що підлягає стягненню становить 36 681,54 грн, з яких: 2 100 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 34 581,54 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

Право вимоги до відповідача позивач обґрунтовував послідовно укладеними факторинговими договорами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Березанський міський суд Київської області рішенням від 26 червня 2025 року позов задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договорами № 41 від 27.03.2021 та № 231 від 02.04.2021 на загальну суму 41 799,54 грн.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 16 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із таким рішенням, представник відповідача - адвокат Красносільський М.І. 28 жовтня 2025 року подав через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, вирішити питання судових витрат.

На обґрунтування апеляційного скарги зазначає, що укладенні між первісними кредитором та відповідачем договори фактично є договорами споживчого кредиту, однак їх умови не відповідають вимогам законодавства про споживче кредитування.

Посилається на те, що в договорах та паспортах кредиту не було належним чином визначено орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, що призвело до введення позичальника в оману.

Зазначає, що внаслідок цього суми, заявлені до стягнення, у багато разів перевищують фактично отримані відповідачем кошти, що свідчить про істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін.

Вважає, що такі умови договорів є несправедливими, а відповідні правочини - нікчемними в силу закону, тому вимоги про стягнення заборгованості за ними не підлягають задоволенню.

Зазначає, що за умовами договорів процентна ставка була визначена як фіксована, однак фактично після закінчення первісного строку кредитування до відповідача застосовувалась значно вища процентна ставка.

Вважає, що така зміна процентної ставки є неправомірною, оскільки не відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про споживче кредитування», а також відбулася без належного письмового повідомлення споживача.

Посилається на те, що фактично сторони застосували змінювану процентну ставку, приховавши це в умовах договору, що є порушенням закону.

Указує, що нараховані проценти є явно непропорційними сумі отриманих кредитних коштів і не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Вважає, що навіть у разі відмови суду визнати правочини нікчемними, суд мав підстави для істотного зменшення розміру процентів, виходячи з принципу пропорційності та практики Верховного Суду.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн, оскільки в матеріалах справи відсутній детальний опис виконаних адвокатом робіт, витраченого часу та обґрунтування співмірності таких витрат із складністю справи та ціною позову.

Вважає, що розмір правничих витрат є непропорційним та необґрунтованим і підлягає зменшенню або відмові у стягненні.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - Сердійчук Я.Я. проти апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити через необґрунтованість викладених у ній доводів, а оскаржуване рішення залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав установленим, що 27.03.2021 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 укладено договір № 41, згідно п. 1.1. якого позикодавець надає позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 2 000 грн (а.с. 18-20).

У матеріалах справи міститься також копія паспорту позики (а.с. 22-23) та загальні умови надання грошових коштів у позику ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (а.с. 24-28).

Довідкою про ідентифікацію до договору 41 від 27.03.2021 ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» підтвердило, шо клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір № 41 від 27.03.2021, ідентифікований ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (а.с. 29).

02.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансових послуг № 231, згідно з умов якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в анкеті-заяві та складає 2 100 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору (а.с. 8-10).

До матеріалів справи також долучено копію паспорту споживчого кредиту (а.с. 12-13) та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (а.с. 15-17).

Матеріали справи містять довідку ТОВ «ФК «Вей фор пей» від 06.01.2025, з якої вбачається, шо товариство підтверджує, що на підставі укладеного договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ «ФК «Вей фор пей» 02.04.2021 було здійснено переказ грошових коштів на картку № НОМЕР_1 в сумі 2 100 грн. (а.с. 30).

01.12.2021 було укладено договір № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників (а.с. 39-41).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 (а.с. 42-43).

18.12.2023 було укладено договір № 18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників (а.с. 45-47).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 18/12-2023 від 18.12.2023 ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 (а.с. 48 на звороті - 50).

10.03.2023 було укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників (а.с. 52-54).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 10-03/2023/01, від 10.03.2023 ТОВ «ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 (а.с. 56-57).

18.02.2025 було укладено договір № 18-02825, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників (а.с. 59-60).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № № 18-02825 від 18.02.2025 ТОВ «ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 (а.с. 64 на звороті - 66).

Згідно з довідкою по договору позики № 41 від 27.03.2021 відповідачки ОСОБА_1 , заборгованість за вказаним договором складає 5 118 грн(а.с. 33 на звороті - 34).

Окрім того, до матеріалів справи долучено розрахунки заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 231 від 02.04.2021 за період з 02.04.2021 по 30.11.2021, що вміщує записи про здійснені операції за певний період часу та є підтвердженням виконаних операцій. Загальна сума заборгованості за вказаним договором складає 36 681,54 грн (а.с. 31-32, 35).

Як встановлено, відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення з урахування доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що відповідачка ОСОБА_1 скористалась наданими банком кредитами, проте ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. Доказів зворотного суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено.

Колегія суддів не може повністю погодитися із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції правильно установив та це не заперечується відповідачем, що Договір про надання фінансових послуг № 231 від 02.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 був укладений у письмовій (електронній) формі, про що свідчить введення відповідачем одноразового ідентифікатора R4, який був їй надісланий за номером 063-891-68-39 (а. с. 10).

Аналогічно укладений договір позики № 41 від 27.03.2021 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_2 (а. с. 20, 29).

Обидва кредитори свої зобов`язання за договорами виконали, перерахували відповідачу кошти в розмірі 2 100 грн та 2 000 грн відповідно (а. с. 29 зворот, 30).

Також суд правильно установив обставину переходу права вимоги від первісних кредиторів до позивача в ході укладення договорів факторингу.

Указані обставини також не заперечуються відповідачем.

З урахуванням викладеного правильним є висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредитів.

Доводи апеляційної скарги щодо нікчемності укладених договорів є необґрунтованими і ґрунтуються на власному й помилковому тлумаченні відповідачем норм матеріального права.

Зокрема доводи про несправедливість умов щодо сплати значно більшого за тіло кредиту розміру відсотків, дисбаланс прав та обов`язків сторін не є такими, що свідчать про нікчемність указаних умов в силу закону. Такі обставини, за їх підтвердження, можуть бути підставою для визнання відповідних умов недійсними лише в судовому порядку за позовом заінтересованої особи.

Відповідач не надала доказів визнання недійсними повністю або в певній частині укладених кредитних договорів із первісними кредиторами, що в силу презумпції правомірності правочину свідчить про набуття прав та обов`язків між сторонами за вказаними кредитними договорами.

Водночас частково обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо неправильного обрахування відсотків за користування кредитними коштами враховуючи таке.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53,54), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункти 6.22-6.25), від 19 травня 2020 року у справі №910/23028/17 (пункт 6.28) та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 176/3645/14-ц та ряді інших.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.

У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки.

У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в медіа або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований.

Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» якщо договором про споживчий кредит передбачена змінювана процентна ставка, кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити споживача, поручителя та інших зобов`язаних за цим договором осіб про зміну такої ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Таке повідомлення має містити підставу зміни розміру процентної ставки, нову процентну ставку та зазначення дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Разом із повідомленням кредитодавець зобов`язаний надати споживачу новий графік платежів, у якому визначається кількість платежів, що залишаються до сплати після вступу в дію нової ставки, та у разі зміни кількості та періодичності платежів - інформацію про їх нову кількість та періодичність. Якщо визначити розмір майбутніх платежів неможливо, кредитодавець має повідомити споживача про те, що сума, яка залишилася до сплати, може змінюватися у результаті зміни процентної ставки залежно від поточного балансу поточного рахунку споживача на дату вступу в дію відповідної зміни. Якщо в результаті зміни процентної ставки змінюється розмір платежу, це має бути чітко зазначено в повідомленні.

Попереднє повідомлення споживача про зміну змінюваної процентної ставки не вимагається, якщо дотримано всіх таких умов: 1) договором про споживчий кредит передбачено, що інформація про зміну змінюваної процентної ставки повинна надаватися споживачу періодично у письмовій формі, і строки такого повідомлення визначені цим договором; 2) договором про споживчий кредит передбачено, що процентна ставка може змінюватися залежно від зміни погодженого сторонами індексу; 3) інформація про індекс оприлюднюється у приміщенні кредитодавця, в якому надаються послуги споживачам; 4) зміна змінюваної процентної ставки здійснюється виключно в результаті зміни погодженого сторонами індексу (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» у разі невиконання кредитодавцем вимог, передбачених частиною четвертою цієї статті, при підвищенні процентної ставки кредитодавець не має права вимагати від споживача сплати платежів згідно з новим графіком платежів, розрахованим на підставі підвищеної процентної ставки. До дати виконання вимог, передбачених частиною четвертою цієї статті, зазначеної у відповідному повідомленні, направленому споживачу в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті, платежі, що залишаються до сплати, розраховуються за процентною ставкою, що діяла до дати підвищення.

Щодо договору про надання фінансових послуг № 241 від 02.04.2021

Відповідно до п. 1.3 договору орієнтовний строк повернення кредиту - 18 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 18 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.

Пунктом 1.4.2. договору встановлено, що в разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 30 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік (п. 1.9 договору).

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що сторони погодили строк кредитування саме протягом 1 року, тобто до 02.04.2022.

Згідно з п.1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування (процентна ставка), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі:

а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;

б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а);

в) з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б);

г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в);

д) тип процентної ставки - фіксована.

Колегія суддів, погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що у договорі встановлено змінювану процентну ставку, оскільки підпункти б-г пункту 1.4 договору прямо свідчать про збільшення процентної ставки протягом строку кредитування, які ставляться в залежність від виконання позичальником умов договору щодо повернення коштів і фактично несуть каральний, а не договірний (компенсаційний) характер.

Вказівка про фіксований тип процентної ставки в договорі не свідчить про такий її статус.

У матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача про зміну процентної ставки, а тому як первісний кредитор, так і позивач у подальшому не має права на отримання відсотків за процентної ставкою більше ніж 2 протягом усього строку кредитування.

Таким чином, за Договором про надання фінансових послуг № 241 від 02.04.2021 з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки в розмірі 15 330 грн (2 100 грн * 2 % * 365 днів), а загалом до стягнення за цим договором 17 430 грн.

Щодо договору позики № 41 від 27.03.2021

Відповідно до п. 1.1 договору На підставі Заявки на позику від 27.03.2021, підписаної Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позикодавець надає позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 2000 грн, які у випадку проведення пролонгації/реструктуризації заборгованості направляються на погашення заборгованості за Договором позики №41 від 27.03.2021 , укладеного між сторонами (далі позика), на строк 30 календарних днів під проценти, вказані в п. 1.1.1., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

1.1.1 Сторони погодили тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить вiд фактичного виконання Позичальником умов договору та становить:

1.1.1.1 Знижена процентна ставка, фіксована 365.00 % річних від суми Позики у межах строку надання Позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення заборгованостi або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днiв, що слідують за датою закінчення такого строку;

1.1.1.2 Стандартна процента ставка, фіксована 950.00 % річних від суми Позики застосовується:

- у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо позичальник не виконав умови зазначені в пп 1.1.1.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки, та

- у межах періоду прострочення, але не більше 30 (тридцяти) календарних днiв поспiль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 част.1 статті 1048 ЦК України.

Укладаючи цей Договiр позичальник підтверджує, що підставою для застосування зниженої процентної ставки, передбаченої цим Договором є отримання позичальником вiд позикодавця індивідуальної знижки на стандартну процентну ставку, відповідно до програми лояльностi ТОВ «КИЇВСЬКА ТОРГОВО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ». Таке зниження стандартної процентної ставки допускається за умови, що позичальником будуть виконанi умови для її застосування - повернена позика у строк та в порядку, що передбачено цим договором.

У випадку невиконання позичальником умов для застосування зниженої процентної ставки, користування позикою для позичальника стає доступним виключно на стандартних умовах за стандартною процентною ставкою. При цьому, позичальник погоджується, що застосування стандартної процентної стaвки не є наслiдком погiршення умов користування позикою для позичальника (збiльшенням процентної ставки), а є лише наслiдком отримання позичальником позики на звичайних (Стандартних) умовах, що доступнi для iнших позичальників, якi не мають окремих iндивiдуальних знижок стандартної процентної ставки.

3.2. Нарахування процентів за Договором здійснюється за процентною ставкою відповідно до п.1.1.1 на залишок фактичної заборгованості за Позикою за фактичну кількість календарних днів користування Позикою. Проценти за користування Позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання Позики (відповідно до п.1.1.1).

3.3. Умови застосування зниженої процентної ставки - дотримання Позичальником терміну повного повернення Позики, зазначеного у Графіку платежів, недопущення прострочення виконання зобов`язання більше 3 (трьох) календарних днів.

3.4. Розмiр процентної ставки, встановлений в п.1.1.1 Договору, залежить вiд умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дii Договору та не може бути збільшений Позикодавцем в односторонньому порядку. Позичальник розумiє та надає згоду Позикодавцю, що використання стандартної процентної ставки вiдповiдно до пп. 1.1.1.2. Договору є наперед обумовленим та не односторонньою змiною умов Договору, оскільки, умови про встановлення рiзних процентних ставок за цим Договором застосовуються автоматично за домовленістю Сторін, та не вимагають підписання Сторонами будь-яких iнших додаткових документiв, крім цього Договору.

Таким чином, колегія суддів установила, що сторони погодили надання кредиту в розмірі 2 000 грн строком на 30 днів із процентною ставкою 1 % в день (за умови повернення коштів у встановлений строк) та 2 % в день (при неповерненні коштів у строк).

Відповідач не надала доказів повернення коштів за договором позики № 41 від 27.03.2021, а тому відсотки слід обраховувати за ставкою 2 % в день.

З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами за договором позики № 41 від 27.03.2021 в розмірі 1 200 грн (2 000 грн * 2 % * 30 днів), а загалом до стягнення за цим договором 3 200 грн.

Інші доводи апеляційної скарги є явно необґрунтованими, а тому колегія суддів їх відхилила.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно встановив обставини справи щодо обґрунтованості позовних вимог у частині стягнення тіла кредиту, проте неправильно застосував норми матеріального права в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, унаслідок чого дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи. Указане є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договорами № 41 від 27.03.2021 та № 231 від 02.04.2021 з 41 799,54 грн до 20 630 грн.

Судові витрати

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов задоволено частково, а саме на 49,35 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову (а. с. 1) у розмірі 1 195,45 грн (2 422,40 грн * 49,35 %).

Водночас з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги (а. с. 128) у розмірі 1 840,42 грн (3 633,60 грн * 50,65 %).

Позивач також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 16 000 грн.

Водночас відповідач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-4 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав: договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 (а.с. 71-72); прайс-лист адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» з видами надання послуг та їх вартістю (а.с. 73); заявку на надання юридичної допомоги № 1057 від 01.03.2025 (а.с. 74); витяг з акту № 7 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 (а.с. 75).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача надав: договір про надання правової допомоги № 15/10-2025 від 15.10.2025 (а. с. 127); додаток № 1 до договору від 15.10.2025, у якому визначено вартість послуг: підготовка апеляційної скарги - 7 500 грн; участь в судовому засіданні Київського апеляційного суду - 2 500 грн (а. с. 133). Так як справу розглянуто в порядку письмового провадження , суд вважає обґрунтованими лише витрати на подачу скарги в сумі 7500 грн.

Таким чином, кожною стороною доведено понесення витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом цієї справи.

Частиною 5 та 6 статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2024 року в справі № 712/3590/22 вказано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Доводи відповідача про неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 грн є загальними, не конкретними, а тому колегією суддів не приймаються як заперечення щодо їх розміру враховуючи також заявлений стороною відповідача розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Зі сторони позивача заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу не надійшло, водночас суд визнає обґрунтованим (реальним) лише витрати в розмірі 7 500 грн за подання апеляційної скарги, оскільки судового засідання в суді апеляційної інстанції не було.

Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 896 грн (16 000 грн * 49,35 %).

Водночас з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 798,75 грн (7 500 грн * 50,65 %).

З урахуванням приписів ч. 10 ст. 141 ЦПК України суд зобов`язує відповідача, на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю в розмірі 3 452,28 грн ([1 195,45 (судовий збір) + 7 896 (витрати на правничу допомогу)] - [1 840,42 (судовий збір) + 3 798,75 (витрати на правничу допомогу)] позивачу.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 367, 374, 376, 381-383, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Красносільським Максимом Ігоровичем, - задовольнити частково.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 26 червня 2025 року:

- в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованості за договорами № 41 від 27.03.2021 та № 231 від 02.04.2021 - змінити, зменшити загальний розмір заборгованості з 41 799,54 грн до 20 630 грн;

- в частині розподілу судових витрат (витрат на правничу допомогу та судового збору) - скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати в загальному розмірі 3 452,28 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова