ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2524/26 Справа № 211/510/25 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

секретар судового засідання Лідовська А.А.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Ніколенко Д.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення не вказана,

ВСТАНОВИВ

У січні 2025 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ступак Я.О., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, про визначення участі баби у вихованні онука та спілкування з ним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 . Відповідач був одружений на ОСОБА_3 . Від подружнього життя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 збив автомобіль, в результаті чого остання померла. Малолітній ОСОБА_4 залишився проживати з бабусею ОСОБА_1 і татом ОСОБА_2 . До березня 2024 року онук перебував на вихованні бабусі ОСОБА_1 , тому що батько ОСОБА_2 перебував на службі в Збройних Силах України з березня 2022 року. Дитина проживала разом з бабусею, проводила з нею майже весь час. Позивач піклувалася про фізичний, духовний і моральний розвиток онука, поки син боронив Україну від країни-агресора. У березні 2024 року відповідач прийшов у відпустку і забрав онука від бабусі. Відомо, що він почав спільне житія з іншою жінкою на ім`я ОСОБА_5 . Від того часу відповідач не дає позивачу, як бабусі спілкуватися і бачитися з рідним онуком. Вона неодноразово намагалася умовити сина на те, щоб той привіз онука, або дав побачити чи поспілкуватися, на що той категорично відмовляв. З метою врегулювання даного питання позивач звернулася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради. На що отримала наступну відповідь, що якщо їй чиняться перешкоди у здійсненні нею права щодо виховання онука, вона має право звернутися до суду.

Тому позивач просить суд встановити їй, ОСОБА_1 порядок спілкування з малолітнім онуком ОСОБА_4 . 27.10.2020 року, наступним чином: - систематичні побачення з онуком щосуботи або щонеділі з 09:00 год. до 18:00 год., у святкові вихідні - за домовленістю з батьком; - спілкування має відбуватися на території проживання бабусі ОСОБА_1 або на її розсуд; зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати бабусі ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з онуком ОСОБА_4 .

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2025 року, з урахуванням ухвали від 28 жовтня 2025 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено наступні способи спілкування та участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього онука ОСОБА_4 :

- систематичні побачення з онуком кожну другу та четверту суботу або неділю з 10:00 год. до 17:00 год. за місцем проживання ОСОБА_1 та/або в іншому, у тому числі загальнодоступному місці з відвідуванням закладів культури, харчування, парків, дитячих майданчиків, без присутності батька, ОСОБА_2 ;

- побачення з онуком у святкові вихідні - за домовленістю з батьком ОСОБА_2 ..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджуючись в рішенням суду в частині часу та способу зустрічей, просить частково скасувати рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2025 року та ухвалити в оскаржуваній частині нове рішення, яким встановити систематичні побачення ОСОБА_1 з онуком ОСОБА_6 кожну другу та четверту суботу або неділю з 11.00 год. До 15.00 год. За місцем проживання ОСОБА_1 та/або в іншому, у тому числі загальнодоступному, місці з відвідуванням закладів культури, харчування, парків, дитячих майданчиків, у присутності батька відповідача ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що аргументи сторони відповідача про те, що позивач негативно впливає на свого онука. Проте судом не враховано, що позивачка не надала жодного документу щодо характеристики її особистості та стану її здоров`я. Тим більше, що вона неодноразово скаржилася, що втомлюється знаходитися з дитиною, не завжди поспівала за спритним онуком.

На думку відповідача, встановлений судом графік зустрічей є несприйнятним в частині визначеного часу початку зустрічі та їх тривалості. Зазначив, що вихідний день - це день коли дитина може виявити бажання більше часу провести зранку у ліжку. Тому цілком доцільним є початок зустрічей призначити на 11.00 год. А враховуючи вік позивачки, її стан здоров`я, тривалість світового дня у різні пори року, відповідач вважає доцільним обмежити зустрічі позивачки з онуком до 15.00 год. Також вважає доцільним, у зв`язку з необхідністю постійного контролю безпечності умов знаходження дитини, є проведення зустрічей дитини з бабою у присутності батька дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не наданий.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників відповідача ОСОБА_2 , який наполагяв на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав, позивача ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вищевказаним вимогам закону відповідає.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем в частині встановлення часу та способу зустрічей позивачки з онуком, тому, відповідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційній суд перевіряє судове рішення лише в цій частині.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 .

Відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя ОСОБА_8 народився син ОСОБА_4 .

Також судом встановлено та не заперечується сторонами в справі, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 02.06.2025 за №8/28-241 Орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з малолітнім онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодичність зустрічей: щосуботи;

- тривалість зустрічей: з 10.00 до 17.00;

- місце зустрічей: без обмежень.

Також, як вбачається з долученого третьою особою Акту обстеження умов проживання від 20.05.2025 року, ОСОБА_1 мешкає у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка обладнана необхідними меблями, побутовою технікою, наявне газо-, водо- та електропостачання. Для перебування малолітньої дитини створені необхідні умови, а саме в наявності місце для сну, відпочинку, іграшки.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення суд першої інстанції, врахувавши обставини спірних правовідносин, зокрема: вік малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та особливості його розвитку, конфліктні відносини між бабою з одного боку та її сином - батьком хлопчика з другого боку, дійшов висновку про необхідність встановлення такого часу спілкування баби з онуком:

- систематичні побачення з онуком кожну другу та четверту суботу або неділю з 10:00 год. до 17:00 год. за місцем проживання ОСОБА_1 та/або в іншому, у тому числі загальнодоступному місці з відвідуванням закладів культури, харчування, парків, дитячих майданчиків, без присутності батька, ОСОБА_2 ;

- побачення з онуком у святкові вихідні - за домовленістю з батьком ОСОБА_2 .

При цьому суд зауважив, що зустрічі баби з онуком мають відбуватися без присутності батька, оскільки присутність відповідача ОСОБА_2 під час зустрічей позивача ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_9 не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі з огляду на неприязні стосунки матері та сина.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України).

Статтею 257 СК України передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішуються судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч. 2 ст. 159 СК України).

Частини 5 та 6 статті 19 СК України передбачають, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 5 та 6 ст. 19 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що «законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (ч. 2, 3 ст. 257 СК України).

Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішуються судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Відповідно до частини 2 статті 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 607/13092/16-ц (провадження № 61-1713св17) зазначено, що «будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Судом першої інстанції встановлено, що малолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онуком позивачки ОСОБА_1 . Сторони у справі не досягли взаємної згоди щодо участі позивачки у спілкуванні та вихованні онука, у зв`язку із чим, остання вимушена звернутися до суду.

Встановивши, що права позивачки як баби порушуються відповідачем у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про визначення способу її участі у вихованні та спілкуванні з онуком наступним чином:

- систематичні побачення з онуком кожну другу та четверту суботу або неділю з 10:00 год. до 17:00 год. за місцем проживання ОСОБА_1 та/або в іншому, у тому числі загальнодоступному місці з відвідуванням закладів культури, харчування, парків, дитячих майданчиків, без присутності батька, ОСОБА_2 ;

- побачення з онуком у святкові вихідні - за домовленістю з батьком, ОСОБА_2 .

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки визначений судом першої інстанції графік побачень і спільного відпочинку є найбільш комфортнішим, відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, не порушує права сторін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 січня 2026 року.

Головуючий:

Судді: