Номер провадження 2/756/2395/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретаря судового засідання -Лисенко Д.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 95374,00 грн., які було перераховано позивачем з метою виконання відповдачем ремонтних робіт за усною угодою про виконання послуг між сторонами. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за вказаною домовленістю, просить стягнути перераховані грошові кошти та судові витрати.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року цивільну справу надіслано для розгляду до Оболонського районного суду міста Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 листопада 2025 рокусправу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2025 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 13 січня 2026 року.

05 грудня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог. В поданій заяві сповістила про повернення відповідачем отриманих коштів, також посила суд додатково стягнути з відповідача інфляційні втрати нараховані на суму основного боргу 95374,00 грн. за період з 01 травня 2024 року по 20 листопада 2025 року включно та 3% річних за той самий період.

14 грудня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшли пояснення позивачки ОСОБА_1 , в яких вказала, що відповідач усього сплатив 95373,00 грн., що відповідає основній сумі боргу, заявленій у позовній заяві. Ці дії свідчать про фактичне визнання відповідачем існування та розміру боргу.

07 січня 2026 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить закрити провадження у справі у звязку із відсутністю предмета спору. Долучив платіжні документи про сплату відповідачем 95374,00 грн на рахунок позивача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надала свої пояснення, просила задовольнити заяву про уточнення позовних вимог, а також просила визнати основну суму боргу повернутою, просить задовольнити заяву щодо стягнення 3% річних, інфляційні витрати і стягнути судовий збір.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, заперечив проти заяви про уточнення позовних вимог, надав свої пояснення. В обґрунтування відзиву вказав, що відповідач мав намір добросовісно виконати взяті на себе зобов`язання, проте подальше виконання стало неможливим у зв`язку з мобілізацією відповідача до Збройних Сил України, протягом листопада-грудня відповідач здійснив виплати на користь позивача, загальна сума повернутих коштів відповідачем становить 95374,00 грн. З цих підстав просив закрити провадження по справі за відсутністю предмета спору.

Щодо заяви про уточнення позовних вимог суд зазначає про таке.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З огляду на викладене позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів - предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17.

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

При цьому збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15, у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19, у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 201/4160/19.

Зважаючи на те, що позивачкою не дотримано вказаних вище вимог процесуального законодавства, суд на місці ухвалив повернути без розгляду заяву про уточнення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 заявлено нові позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляціних втрат, які не було заявлено в позовній заяві в редакції від 04 червня 2025 року.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що провадження у справі слід закрити, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами, у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Правова позиція Верховного Суду викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 638/3792/20, провадження № 61-3438сво21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19.

Судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку, після відкриття провадження по справі, повністю розрахувалася з позивачем за спірною заборгованістю.

Враховуючи вищевикладене, вважаю за доцільне закрити провадження по цій справі, у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Одночасно суд роз`яснює, що згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні з позовом до суду позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 2DFF-A9RF-34АЕ від 04 червня 2025 року.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненю 50% сплаченого судового збору в розмірі 605,60грн., а 50% підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 605,60грн.

Керуючись ст. ст. 255, 258, 259, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - 3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 13 січня 2026 року.

Суддя І.С. Шролик