Провадження № 22-ц/4808/48/26
Провадження № 22-ц/4808/49/26
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивачки ОСОБА_1 адвоката Цибака О.В., представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Дробінової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2025 року та додаткове рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року, ухвалені суддею Гриньків Д.В. в м.Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів.

Позовні вимоги мотивувала тим, що протягом серпня-вересня 2024 року нею перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в загальній сумі 167 084,09 грн, які відповідач безпідставно зберегла. Вказувала, що жодних договорів чи інших підстав для перерахунку цих коштів та подальшого їх збереження між сторонами не існувало як на момент переказу коштів, так і на момент подання позову. 23.05.2025 року вона надіслала відповідачу претензію про повернення коштів, однак жодної відповіді від останньої не надходило, кошти не повернуто.

Просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 167 084,09 грн безпідставно збережених коштів та інфляційні витрати за весь строк прострочення виконання зобов`язання в розмірі 16 160,67 грн та 3% річних в розмірі 3470,79 грн, а також витрати на оплату судового збору. При цьому вказала, що попередній розрахунок витрат, які позивач планує понести в рамках судового розгляду справи складає 50 000 грн витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст оскаржуваних рішень суду

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст.1212 ЦК України, так як судом встановлена наявність між сторонами договірних відносин.

Додатковим рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8100 (вісім тисяч сто) грн.

Додаткове рішення мотивоване тим, що зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішеннями суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на їхню незаконність та необґрунтованість.

Зазначає, що протягом серпня-вересня 2024 року нею перераховано на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , якою безпідставно збережено грошові кошти на загальну суму 167 084 гривні 09 копійок. Факт переказу даних коштів підтверджується платіжними інструкціями. Жодних договорів чи інших підстав для перерахунку цих коштів на рахунок відповідача та подальшого їх збереження, між нею та відповідачкою не існувало як на момент переказу коштів, так і на момент подання позову.

Вказує, що судом першої інстанції помилково встановлено наявність між сторонами договірних відносин та не враховано положень статті 208 ЦК України, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Жодного договору про надання послуг у формі передбаченій ч.1 ст. 208 ЦК України між нею і відповідачем укладено не було, що і не заперечувалося стороною відповідача.

Вважає, що судом першої інстанції помилково взято до уваги нібито листування у Telegram між нею та відповідачем, оскільки відсутні будь-які технічні гарантії автентичності таких скріншотів: їх зміст може бути змінений або створений штучно, що ставить під сумнів їх достовірність (практика Верховного Суду з цього питання є послідовною).

У відзиві відповідач посилався на скріншоти переписки в месенджері Telegram як на докази існування договірних відносин. Однак такі «докази» є недопустимими, виходячи з приписів ЦПК України та конституційних гарантій, згідно зі ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Втручання у приватне спілкування можливе лише за рішенням суду в межах кримінального провадження, чого у даній справі не було. Так, з долучених фото не вбачається згода тої особи, яка є автором повідомлень, на поширення такого приватного листування.

На думку скаржника, неможливо погодитись із тим, що докази, долучені стороною відповідача є достовірними та дозволяють встановити дійсні обставини справи у зв`язку з існуванням ризику маніпулятивного вибору повідомлень, оскільки відповідач сам зацікавлений у формуванні вигідних йому скріншотів; ризику фабрикації таких повідомлень у зв`язку з неможливістю достовірного встановлення автора; ризику оманливості долучених доказів у зв`язку з неможливістю встановити, кому адресовані повідомлення, розміщені на долучених скріншотах.

Відповідачем не було спростовано факт відсутності письмового договору між позивачем та відповідачем, жодних належних, достовірних допустимих доказів відповідачем не було надано, що у сукупності не дозволяє встановити ті обставини, на які посилається сторона відповідача.

Вказує, що доводи відповідача, що проходження курсу позивачем нібито підтверджується реєстрацією та проходженням матеріалів позивачем на онлайн платформі KWIGA, не мали би братися до уваги судом першої інстанції, оскільки вказана онлайн платформа перебуває у повному розпорядженні відповідача, який має технічну можливість безперешкодно вносити до неї будь-які зміни, редагування чи доповнення на власний розсуд.

Щодо додаткового рішення вказує, що представник відповідача не дотрималась вимог статті 141 ЦПК України, тому немає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про стягнення судових витрат.

Зазначає, що судові витрати є неспівмірними та необґрунтованими. Стверджує, що підготовка кваліфікованим адвокатом відзиву та заперечень на відповідь на відзив є нескладними та не потребують значних витрат часу. Більше того, дана справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження та не потребувала додаткового аналізу судової практики чи вирішення інших непередбачуваних питань у процесі розгляду справи. Інші клопотання та заяви, підготовлені адвокатом також не були складними і не потребували великої кількості часу на їх виконання. Крім того, у переліку судових засідань, які представник відповідача включила у список тих, в яких вона брала участь (25.08.2025 року та 08.09.2025 року), не відбулися. Усе вищенаведене, на думку скаржника, вказує на явне завищення розміру витрат на професійну правничу допомогу та неспівмірність заявлених витрат зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, невідповідність критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а також в загальному - на безпідставність їх стягнення.

За наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні судових витрат на користь відповідача.

Позиція інших учасників справи

Представник ОСОБА_2 адвокат Дробінова І.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує щодо задоволення апеляційної скарги, вважає її у повному обсязі необґрунтованою, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції такими, що відповідають вимогам матеріального і процесуального права.

Вказує, що апелянт не навів жодного аргументу щодо незаконності та необґрунтованості судових рішень.

Також надає попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, що становить 20 500 грн.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Цибак О.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Дробінова І.В. заперечила щодо задоволення апеляційної скарги з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши пояснення учасників справи, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що згідно із платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» №8352-8559-1211-4883 від 29.08.2024 року позивач ОСОБА_1 переказала кошти ФОП ОСОБА_2 в сумі 91641,09 грн, призначення платежу: «сплата за надання консультативних послуг, платіж за власні кошти» (т.1, а.с.9).

Відповідно до платіжних інструкцій №42Р1-5505-Р1КХ-РЕ1Р від 10.09.2024 року та №Н7ЕМ-87ТМ-М66Н-Р15Е від 26.09.2025 року ОСОБА_1 переказала кошти ОСОБА_2 в сумі 40 000 грн та 35 443 грн відповідно, призначення платежу: «за надання консультативних послуг» (т.1, а.с.10, 11).

Відповідно до наданих представником відповідача скріншотів із «Telegram» між позивачем та відповідачем велась переписка стосовно придбання курсу «Регресолог», яка містить інформацію про вартість курсу, порядок оплати, умови розтермінування оплати та термін проходження таких курсів, містить файл із програмою курсу «Регресолог».

Матеріали справи містять скріншот онлайн платформи KWIGA щодо створення 10.09.2024 року облікового запису ОСОБА_1 , номер телефону НОМЕР_1 , згідно даних профілю позивача на вказаній платформі останньою було здійснено дії щодо проходження курсу Регресолога - гіпнотерапевта. Зокрема, наявна інформація про структуру курсу, проходження практики ОСОБА_1 з вказаного курсу, надання нею відповідей на питання, із зазначенням прогресу позивача щодо проходження чи не проходження тем та блоків даного курсу (а.с.89-102).

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходив суд апеляційної інстанції

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти поверненню потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22).

Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

При цьому безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів (постанова Верховного Суду від 17.04.2024 року у справі за №127/12240/22).

Місцевий суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст.1212 ЦК України, так як судом встановлена наявність між сторонами договірних відносин. Так, відповідно до наданих представником відповідача скріншотів із «Telegram» між позивачем та відповідачем велась переписка стосовно придбання курсу «Регресолог».

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково встановлено наявність між сторонами договірних правовідносин і не враховано вимоги ст. 208 ЦК України (щодо письмової форми договору між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), є безпідставними. Так, відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Усі істотні умови були досягнуті в листуванні сторін в месенджері Telegram, що наявне в матеріалах справи. Тому апелянт помилково вважає письмовою формою виключно підписання договору у паперовій формі власноруч.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково враховано листування сторін в месенджері Telegram через таємницю листування, то такі доводи спростовано судом першої інстанції, який правильно вважав, що подане представником відповідача листування не містить ознак особистого листування, а має виключно діловий характер, оскільки це є листування позивача з відповідачем, яке містить інформацію про вартість курсу, порядок оплати, умови розтермінування оплати та термін проходження таких курсів, містить файл із програмою курсу «Регресолог». Крім того, скріншот листування (переписки) є способом фіксації електронного доказу.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що надані скріншоти листування нібито могли бути спотворені, і що нібито неможливо встановити авторство відповідних повідомлень, оскільки такі твердження були спростовані судом першої інстанції.

Питання допустимості доказів у формі електронного листування за допомогою месенджерів («Skype», «Telegram», «Viber», «WhatsApp» тощо) у їх сукупності та системному зв`язку з іншими доказами неодноразово досліджувалося судами в межах розгляду цивільних та господарських справ.

З урахуванням висновку, викладеного в постанові від 21.06.2023 року Великою Палатою Верховного Суду у справі №916/3027/21 електронне листування за допомогою месенджерів, в тому числі «Telegram», може прийматися судом як доказ.

Місцевим судом встановлено як зміст переписки так і авторів цього листування, зокрема, номер телефону позивача у «Telegram» та у позовній заяві співпадає, а суми оплат, скріншоти яких містяться в переписці здійснені трьома платежами 29.08.2024 року, 10.09.2024 року та 26.09.2024 року співпадають із даними у квитанціях, що подані позивачкою як доказ перерахування коштів, які вона просила стягнути на підставі ст.1212 ЦК України. Крім того, в скріншоті переписки від 29.08.2024 року, де міститься банківська квитанція АТ КБ «ПриватБанк», П.І.Б. клієнта зазначено: ОСОБА_1 .

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку, що фактично між позивачем та відповідачем існували договірні відносини, за якими позивачу були надані послуги, що полягали у проведенні курсу навчання, участь позивача в яких була обумовлена внаслідок домовленості сторін. За надані послуги на замовлення позивача, нею була здійснена відповідна оплата на розрахунковий рахунок відповідача, яка підтверджується платіжними інструкціями. Одночасно, інформацією з онлайн платформи KWIGA підтверджується проходження позивачем онлайн курсу з «Регресології», оскільки зафіксовано як реєстрацію ОСОБА_1 , із зазначенням номеру телефону, що вказаний позивачем в позовній заяві, а також етапи проходження кожного із блоків навчання.

Крім того, позивач здійснила погоджену між сторонами оплату курсу трьома платежами у загальній сумі 167 084,09 грн, зокрема 29.08.2024 року у сумі 91 641,09 грн, 10.09.2024 року у сумі 40 000 грн та 26.09.2024 року у сумі 35443 грн, із призначенням платежу: за надання консультативних послуг, на підтвердження цього в матеріалах справи містяться платіжні інструкції АТ КБ «Приватбанк» та сервісу Monobank АТ «Універсалбанк».

Одночасно, місцевий суд правильно вважав безпідставними посилання позивача на можливість застосування до даних правовідносин вимог ст. 1212 ЦК України і навіть за відсутності договірних відносин, оскільки судом встановлено, що протягом часу надсилання коштів, в період з серпня-вересня 2024 року, позивач не вчиняла жодних дій для повернення грошових коштів, очевидно, вважаючи, платежі правомірними. При цьому такі платежі здійснювались тричі. І лише 23.05.2025 року надіслала досудову вимогу, а 11.06.2025 року звернулася до суду.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2024 року у справі №127/12240/22 звернув увагу на те, що тлумачення статей 1212, 1215 ЦК України свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності. Так, якщо особа здійснила сплату грошових коштів, знаючи, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для їх сплати, а згодом вимагає повернення сплачених грошових коштів, то така особа поводиться суперечливо й безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Щодо оскарження додаткового рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13.10.2025 року, колегія суддів зазначає таке.

Судом встановлено, що після розгляду справи до суду надійшла заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 41 500 грн, на підтвердження чого надано: копію договору про надання правової допомоги № 16/06/2025/1 від 16.06.2025 року; копію рахунку № 17/06/2025 від 17.06.2025 року; платіжну інструкцію № 8382-0731-7110-3606 від 17.06.2025 року на суму 15 000 грн; рахунок № 02/09/2025 від 02.09.22025 року; квитанцію № 232835526 від 07.09.2025 року на суму 21000 грн; копію рахунку № 26/09/2025 від 26.09.2025 року; платіжну інструкцію № 8392-2613-4541-1547 від 27.09.2025 року на суму 5500 грн; електронний оригінал акта наданих послуг № 29/09/2025 від 29.09.2025 року, згідно якого сторони підтвердили, що адвокатське бюро «Інга Дробінова та партнери» надало правничу допомогу Антонішин О.Т. за наступні послуги: 1. Юридичні послуги (підготовка відзиву, надсилання до суду, вступ у справу) 15 000, 00 грн. 2. Юридичні послуги (підготовка заперечень на відповідь на відзив, надсилання до суду та стороні через електронний суд, поточне консультування в телеграмі за період з травня по вересень) 10 000, 00 грн. 3. Юридичні послуги ( участь у судовому засіданні 25.08.2025 року та 08.09.2025 року о 10.00) 11 000,00 (кожне засідання по 5500,00) 4. Юридичні послуги (участь у судовому засідання 25.09.2025 року о 12.00) по справі 344/10302/25) 5500,00, всього: 41500,00 грн.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Доводи апеляційної скарги про недотримання відповідачем строків щодо подання доказів судових витрат спростовані судом в оскаржуваному додатковому рішенні, в якому зазначено, що доводи представника позивача про те, що представник відповідача не виконала вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України, спростовуються змістом відзиву, у якому представник відповідача просив прийняти заяву ОСОБА_2 щодо подання доказів понесених судових витрат у зв`язку з розглядом справи протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Окрім цього, у відзиві міститься попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, що становить 20 500,00 грн, а саме: підготовка відзиву на позовну заяву по справі № 344/10302/25 15 000, 00 грн. 2. участь в судовому засіданні (1 засідання) по справі № 344/10302/25 5 500, 00 грн, всього: 20 500,00 грн, та зазначено про те, що детальний опис судових витрат буде надано ОСОБА_2 пізніше.

Надаючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у цій цивільні справі у розмірі 41500 гривень, суд зазначив, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі щодо вартості наданих послуг, визначених у акті наданих послуг №29/2025 вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився та здійснив їх оплату.

Водночас, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8100 грн.

Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Судом першої інстанції стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8100 грн., а не 41500 грн., що заявлялися до стягнення, тому доводи апеляційної скарги про неспівмірність та необґрунтованість стягнутих судом судових витрат є безпідставними.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, повно та всебічно встановивши фактичні обставини у справі, врахувавши правові висновки Верховного Суду в аналогічних справах, від яких залежить правильне вирішення спору, дійшов правильного висновку про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст.1212 ЦК України, тому позов не може бути задоволений.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини у справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення та додаткове рішення, які відповідають вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2025 року та додаткове рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 20 січня 2026 року.