ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/6/26
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

14 січня 2026 року суддя Дарницького районного суду м.Києва Котенко Р. В., розглянувши матеріали заяви адвоката Ільницької Ірини Євгенівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі № 753/15812/25,

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 753/15812/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів.

Звертаючись до суду, позивачка просить звільнити її, починаючи з січня 2024 року, від сплати аліментів, стягнутих на користь ОСОБА_2 на утримання трьох дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та синів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року у цивільній справі № 753/8553/22.

11 січня 2026 року в електронній формі через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд» адвокат Ільницька Ірина Євгенівна, діючи в інтересах ОСОБА_1 , подала до суду заяву з проханням забезпечити позов шляхом зупинення нарахування та стягнення аліментів з ОСОБА_1 , а також нарахування заборгованості за виконавчим провадженням № 79612553, відкритим Дарницьким відділом державної виконавчої служби у м. Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за виконавчим листом № 753/8553/22, виданим 05 листопада 2025 року Дарницьким районним судом м. Києва, до остаточного вирішення справи по суті.

Вказану заяву адвокат Ільницька І. Є. мотивує тим, що у вересні 2022 року з позивачки було стягнуто аліменти на утримання трьох спільних із відповідачем неповнолітніх дітей, однак із січня 2024 року діти фактично проживають з матір`ю та перебувають на її повному матеріальному забезпеченні.

Попри це, відповідач звернувся до органів державної виконавчої служби з виконавчим листом на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/8553/22.

16 грудня 2025 року позивачка отримала постанову державного виконавця про звернення стягнення на її доходи з розрахунком заборгованості за період з серпня 2022 року по жовтень 2025 року в сумі 429 937,40 грн. Зазначений розрахунок було здійснено з порушенням вимог законодавства, оскільки він базувався на середньомісячному заробітку по місту Києву без урахування фактичного доходу позивачки. Після подання скарги розрахунок було змінено, і станом на 07 січня 2026 року сума заборгованості визначена у розмірі 196 229,21 грн.

Таким чином, відповідач, знаючи про проживання дітей з матір`ю та про наявність у суді справи № 753/15812/25 щодо звільнення від сплати аліментів, недобросовісно пред`явив виконавчий лист до виконання через значний час після ухвалення рішення суду з метою штучного формування заборгованості та застосування до позивачки санкцій.

Незабезпечення позову, на думку представника позивачки, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду по суті, призвести до несправедливого нарахування та стягнення непомірної грошової суми, яка в майбутньому може бути не повернена, а в теперішньому - ставить під загрозу існування родини з трьома неповнолітніми дітьми.

Вивчивши матеріали поданої заяви, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Тобто, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для ефективного захисту прав або інтересів позивача.

При цьому, відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктом шостим частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Так, судом встановлено, що з ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 79612553, відкритого на підставі виконавчого листа №753/8553/22, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 05 листопада 2025 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року, стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/2 частки усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2022 року, до досягнення дітьми повноліття.

Вимогою позовної заяви є припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей. Підставою такої вимоги позивачка зазначає, що діти проживають із нею, відтак підстави для сплати аліментів на користь їхнього батька відсутні.

З огляду на вказану позовну вимогу, суд вважає, що захід забезпечення позову, який просить вжити представник позивача, є тотожним зі змістом цієї позовної вимоги, оскільки результатом заходу забезпечення позову, як і задоволеної позовної вимоги, буде припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача.

Отже, забезпечивши позов шляхом зупинення стягнення аліментів, суд фактично ухвалить рішення без розгляду справи по суті.

Доводи представника позивача про безпідставність стягнення аліментів на користь відповідачки, що порушує права позивача та дітей, є обставиною, яка підлягає встановленню під час вирішення спору по суті, і не є підставою для забезпечення позову.

Окрім того, ухвалюючи рішення за наслідками розгляду заяви про забезпечення позову, суд бере до уваги роз`яснення, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», де чітко зазначено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України, частин 1, 2 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Правова позиція щодо недопустимості забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, виснувана у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 361/8953/21, від 26 червня 2023 року у справі № 925/731/18, від 25 липня 2024 року у справі № 565/1607/23.

Окрім того, у постанові від 25 липня 2024 року у справі № 565/1607/23 Верховний Суд вказав, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України свідчить, що забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, стосується випадків, коли стягнення здійснюється на підставі виконавчих документів, які видані уповноваженими органами. Тобто зупинення стягнення на підставі виконавчого документа не поширюється на випадки оскарження виконавчого документу, виданого судом на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Касаційний суд звертає увагу, що у частині третій статті 432 ЦПК України законодавець встановив спеціальні забезпечувальні заходи (зупинення виконання за виконавчим документом або заборона приймати виконавчий документ до виконання). Такі забезпечувальні заходи можуть застосовуватися судом, який розглядає заяву про виправлення помилки, допущеної при його оформленні або видачі виконавчого документу, чи про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Отже, за наявних обставин, суд вважає, що обраний представником позивача спосіб забезпечення позову не відповідає вимогам закону та фактично зупиняє виконання судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Ільницької Ірини Євгенівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі № 753/15812/25 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р. В. Котенко