ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року

м. Київ

справа № 757/30090/20-ц

провадження № 61-6886св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Борисенка Владислава Анатолійовича, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року під головуванням судді Ільєвої Т. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Мостової Г. І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований від дати публікації відомостей про його видачу, а саме 10 квітня 2019 року;

- визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_3 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований від дати публікації відомостей про його видачу, а саме 10 лютого 2017 року;

- зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести відомості до державного реєстру свідоцтва України на знак для товарів і послуг про визнання недійсними повністю свідоцтва України на знаки для товарів і послуг НОМЕР_1, для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність»;

- зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести відомості до державного реєстру свідоцтва України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсними повністю свідоцтва України на знаки для товарів і послуг НОМЕР_3, для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

В обґрунтування вимог вказував, що торговельна марка за свідоцтвом України № НОМЕР_1 від 10 квітня 2019 року та торговельна марка за свідоцтвом України № НОМЕР_3 від 10 лютого 2017 року відтворює об`єкт авторського права «Графічне зображення «Логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1», який створено ОСОБА_2 23 листопада 2005 року.Враховуючи те, що позивач згоди на реєстрацію твору (або його елементів) «Графічне зображення «Логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1» у якості знака для товарів і послуг іншим особам не надавав, відтак реєстрація оспорюваних знаків для товарів та послуг за відповідачем відбулась з порушенням прав позивача, а тому зазначені свідоцтва, у відповідності до статті 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» можуть бути визнані недійсними у судовому порядку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Печерський районний суд міста Києва рішенням від 20 березня 2023 року позов задовольнив.

Визнав недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований, від дати публікації відомостей про його видачу, а саме 10 квітня 2019 року.

Зобов`язав Національний орган інтелектуальної власності України Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (далі - УКРНОІВІ) внести відомості до державного реєстру свідоцтва України на знак для товарів і послуг про визнання недійсними повністю свідоцтва України на знаки для товарів і послуг НОМЕР_1, для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Визнав недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_3 для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований, від дати публікації відомостей про його видачу, а саме 10 лютого 2017 року.

Зобов`язав УКРНОІВІ внести відомості до державного реєстру свідоцтва України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсними повністю свідоцтва України на знаки для товарів і послуг НОМЕР_3, для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що висновок експерта №113/20 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі № 757/30090/20-ц від 02 квітня 2021 року є належним та допустимим доказом у справі.

Проте, висновок експертного дослідження за результатами проведення комп`ютерно-технічного дослідження від 31 травня 2021 року № ЕД-19/104-21/16691-КТ не містить ні зазначення про те, що висновок підготовлений для подання до суду із зазначенням номеру справи, ані попередження експерта про кримінальну відповідальність. Отже висновок експертного дослідження за результатами проведення комп`ютерно-технічного дослідження від 31 травня 2021 року № ЕД-19/104-21/16691-КТ не можна вважати висновком експерта у розумінні ЦПК України.

Позначення «Energia», зареєстроване як знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1», зареєстроване як знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_3 та твір образотворчого мистецтва «Графічне зображення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », авторські права на який належать ОСОБА_2 , не є об`єктами експертного дослідження за результатами проведення комп`ютерно-технічного дослідження від 31 травня 2021 року № ЕД-19/104-21/16691-КТ.

З урахуванням встановлених обставин та наданих доказів, реєстрація спірного знаку для товарів і послуг здійснена з порушенням прав позивача, а відтак, відповідно до статті 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» зазначені свідоцтва підлягали визнанню недійсними повністю.

Київський апеляційний суд постановою від 01 квітня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Борисенка В. А. на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року залишив без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року залишив без змін.

Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги, про те, що позивач не надав жодного доказу створення саме ним позначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та не спростовано того, що автором позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» є ОСОБА_4 і те, що ОСОБА_5 наразі належать права на спірний логотип, з огляду на презумпцію авторства, спростування якої покладається на особу, яка таке авторство заперечує. Апелянтом авторства ОСОБА_2 не спростовано на момент розгляду справи в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції відхилив клопотання апелянта щодо призначення комплексної комп`ютерно-технічної та в сфері інтелектуальної власності судової експертизи, заявлене в апеляційній скарзі, оскільки ОСОБА_6 у даному провадженні не заявляє вимог і не є позивачем у справі. Предметом доказування у цій справі є порушення авторських прав ОСОБА_2 при поданні заявки відповідача на знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 та знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_3 . Станом на момент розгляду справи авторські права позивача не скасовані.

Відмовлено також апеляційним судом у клопотанні апелянта про зупинення провадження у справі до розгляду Приморським районним судом м. Одеси позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_4 від 10 серпня 2007 року у зв`язку з їх непов`язаністю.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Борисенко В. А., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Представник заявника зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року у справі № 357/4897/20.

Суди не дослідили зміст електронних файлів «energia.cdr» та «energia_ua.cdr», які містяться на долученому відповідачем до матеріалів справи диску для лазерних систем зчитування. Цей доказ підтверджує саме дату створення електронних файлів «energia.cdr» та «energia_ua.cdr», яка є більш ранньою в порівнянні з датою першого оприлюднення твору позивачем, яка встановлена судом.

Апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання про призначення експертизи.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2024 року від УКРНОІВІ до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу задовольнити.

У червні 2024 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Барабаша О. В., до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, який Верховний Суд ухвалою від 16 липня 2024 року повернув ОСОБА_2 без розгляду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 24 травня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Печерського районного суду міста Києва.

03 липня 2024 року цивільна справа № 757/30090/20-ц надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

ОСОБА_2 є автором об`єкту авторського права «Графічне зображення «Логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1», який створено 23 листопада 2005 року. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір «Графічне зображення «Логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1» № НОМЕР_5 зареєстрованого Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 03 червня 2020 року.

Обставини створення об`єкту авторського права «Графічне зображення «Логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1» позивачем, підтверджуються поданням 23 грудня 2005 року заявки на знак для товарів і послуг № m200515943 до Департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України в якій в якості позначення відтворено «Графічне зображення «Логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1», автором якого є позивач.

В подальшому, на підставі зазначеної заяви зареєстровано, як знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_4 з офіційною публікацією в Офіційному бюлетені «Промислова власність» № 12/2007 з датою публікації від 10 серпня 2007 року.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним (стаття 418 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 489 ЦК України право інтелектуальної власності на комерційне найменування є чинним з моменту першого використання цього найменування та охороняється без обов`язкового подання заявки на нього чи його реєстрації і незалежно від того, є чи не є комерційне найменування частиною торговельної марки.

Частиною першою статті 420 ЦК України передбачено, що до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом, умови та порядок видачі якого встановлюються законом (частина перша статті 494 ЦК України та частина третя статті 5 Закону України «Про охорону прав на торгівельні марки»).

Відповідно до частини другої статті 494 ЦК України обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про охорону прав на торгівельні марки» передбачено, що обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг.

Відповідно до статті 499 ЦК України права інтелектуальної власності на торговельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом.

За змістом статей 494, 499 ЦК України права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчуються свідоцтвом, зважаючи на що визнанню недійсним підлягає саме свідоцтво, відтак позивачем правильно обрано спосіб захисту порушених прав.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково, зокрема, у разі: а) невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони; б) наявності у свідоцтві елементів зображення торговельної марки та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці; в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

За змістом статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суди встановили, що позивачу належать усі, визначені статтями 14, 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», виключні майнові права на твір «Графічне зображення «Логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1», зокрема і свідоцтво № 97794 від 03 червня 2020 року, в тому числі і виключне право на надання дозволів на використання, переробку та будь-яке інше відтворення.

Разом з тим, позивач не надавав будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_5 прав на використання назви, в тому числі не надав йому право на переробку та використання для реєстрації його в якості знаків для товарів і послуг.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Позивач надав висновок експерта № 113/20 за результатами проведення експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі № 757/30090/20-ц від 02 квітня 2021 року, складеного судовим експертом вищого кваліфікаційного класу Ковальової Н. М., яка займає посаду в. о. завідувача лабораторії права промислової власності Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України. Судовим експертом зазначено, що вказаний висновок підготовлено для подання до суду у цивільній справі № 757/30090/20-ц, про кримінальну відповідальність за статтями 384 та 385 КК України експерта попереджено.

Висновок експерта № 113/20 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі № 757/30090/20-ц від 02 квітня 2021 року, складений судовим експертом Ковальовою Н. М., суди попередніх інстанцій врахували, оскільки він містить докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті цього дослідження висновки та повні відповіді на питання, поставлені перед експертом.

На підставі висновку експерта № 113/20 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі № 757/30090/20-ц від 02 квітня 2021 року, позначення «Energia», зареєстроване як знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 частково відтворює твір образотворчого мистецтва «Графічне зображення «Логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1», авторські права на який належать ОСОБА_2 ; позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1», зареєстроване як знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_3 відтворює твір образотворчого мистецтва «Графічне зображення «Логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1», авторські права на який належать ОСОБА_2 .

Суди попередніх інстанцій, оцінивши висновок експерта № 113/20 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі № 757/30090/20-ц від 02 квітня 2021 року в сукупності з іншими доказами, дійшли обґрунтованого висновку, що він є належним та допустимим доказом у справі.

Наданий позивачем висновок експерта № 113/20 відповідає вимогам ЦПК України, зокрема статтям 102, 106 цього Кодексу, і не викликає сумнівів у його правильності, оскільки висновки надані в межах компетенції експерта, ґрунтуються на результатах дослідження матеріалів, висновки чіткі, логічні, послідовні і відповідають фактичним обставинам справи.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем висновку експерта як доказу у справі.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не дослідили зміст електронних файлів «energia.cdr» та «energia_ua.cdr», які містяться на долученому відповідачем до матеріалів справи диску для лазерних систем зчитування, не спростовують установлені судами обставини та зводяться лише до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Разом з тим, висновок експертного дослідження за результатами проведення комп`ютерно-технічного дослідження від 31 травня 2021 року № ЕД-19/104-21/16691-КТ, який надано представником ОСОБА_1 , на вирішення якого поставлено питання - «Яка збережена дата створення файлів, а саме: «energia.cdr» «energia_ua.сdr», які знаходяться на наданому на дослідження диску для лазерних систем зчитування?», суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано визнали таким, що не відповідає вимогам процесуального законодавства та є таким, на підставі якого не можна встановити дійсні обставини справи, оскільки: зазначений висновок не містить інформації про те, що він підготовлений для подання до суду із зазначенням номеру справи; не містить попередження експерта про кримінальну відповідальність; позначення «Energia», зареєстроване як знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1», зареєстроване як знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_3 , та твір образотворчого мистецтва «Графічне зображення «Логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1», авторські права на який належать ОСОБА_2 , не були об`єктами цього експертного дослідження.

Посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання про призначення експертизи колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідач не навів переконливих доводів щодо необхідності призначення експертизи, враховуючи, що наданий позивачем висновок експерта № 113/20 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі № 757/30090/20-ц від 02 квітня 2021 року в сукупності з іншими доказами, суди визнали належним та допустимим доказом у справі.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що позивачу належать майнові права на твір «Графічне зображення « ІНФОРМАЦІЯ_1 »», зокрема і свідоцтво № 97794 від 03 червня 2020 року, в тому числі і виключне право на надання дозволів на використання, переробку та будь-яке інше відтворення, тому реєстрація спірного знаку для товарів і послуг за свідоцтвами № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 здійснена з порушенням прав ОСОБА_2 , дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року у справі № 357/4897/20 колегією суддів відхиляються, оскільки висновки у цій справі і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Так, у справі № 357/4897/20 предметом позову було визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Верховний Суд зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій надали перевагу одному доказу - відеозапису подій, які мали місце 06 лютого 2020 року, водночас не здійснили безпосереднє дослідження інших доказів, наявних у матеріалах справи.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій надали оцінку всім поданим сторонами доказам та дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач не спростував авторства ОСОБА_2 на спірний логотип.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції немає.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С ТА Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Борисенка Владислава Анатолійовича, залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров