Справа № 646/8737/25
Провадження № 2/646/1009/2026
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.01.2026 року Основ`янський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання Борщ Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 через представника звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що 13.02.1987 року вона купила жилий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 на земельній ділянці Держфонду площею 600 кв.м. На вказаній земедьній ділянці розташован одноповерховий шлаколітий жилий будинок, жилою площею 38, 2 кв. м., який в плані земельної ділянки позначений літ. «А», при будинку є: льох цегляний літ «Б», сарай дерев`яний літ «В», вбиральня дерев`яна літ «Г», огорожа дерев`яна № 1-3 (далі-жилий будинок з надвірними будівлями), що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченим та зареєстрованим 13.02.1987 року в реєстрі за № 330 державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Черняєвою А.О. 25.02.1987 року, вказаний у договорі купівлі продажу від 13.02.1987 року жилий будинок з надвірними будівлями в цілому, зареєстрований в Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_2 та записано до реєстрової книги № 42 за реєстровим № 6718, що підтверджується відповідним штампом (відміткою) у договорі купівлі-продажу від 13.02.1987 року.

14.12.1996 року, у Смородьківській с/раді Куп`янського району Харківської області зареєстровано укладення шлюбу ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , після реєстрації шлюбу-« ОСОБА_4 », запис акта № 04.

11.02.2000 року у відділі РАГСу Куп`янського міського управління юстиції Харківської області зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, запис акта № 37, що підтверджується довідкой відділу РАГСу Куп`янського міського управління юстиції Харківської області.

У 2016 році, розпорядженням Куп`янського міського голови Куп`янської міської ради Харківської області від 22.01.2016 року № 17, вулиця «Комсомольська» у м. Куп`янськ Харківської області перейменувано на вулицю «Студентська».

В липні 2025 року жилий будинок з надвірними будівлями пошкоджений внаслідок збройної агресії рф проти України, у у зв`язку з чим у неї виникла необхідність отримати компенсацію для придбання будівельної продукції з метою виконання поточного чи капітального ремонту самостійно або шляхом замовлення виконання відповідних робіт та послуг на об`єкті нерухомого майна жилого будинку з надвірними будівлями.

16.07.2025 року, оскільки пошкоджений у 2025 році жилий будинок з надвірними будівлями зареєстрований позивачем в Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації у 1987 році, тобто до 2013 року, відповідно, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, цей жилий будинок з надвірними будівлями не внесений, вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області щодо державної реєстрації її права власності на такий жилий будинок з надвірними будівлями.

За результатами розгляду заяви, державний реєстратор встановив, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки адміністративне приміщення Комунального підприємства «Куп`янське бюро технічної інвентаризації», яке є зберігачем інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна на території Куп`янської громади, внаслідок обстрілів та пожеж повністю знищено, інвентаризаційні справи, службова документація, комп`ютерна техніка та бази даних знищені, тобто на даний час господарську діяльність не здійснює та за відсутністю у Реєстрі прав власності інформації про реєстрацію на жилий будинок з надвірними будівлями, проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок неможливо, виніс рішення № 80080045 від 25.07.2025 року про відмову в проведенні реєстраційних дій. В теперішній час, документів, які б могли підтвердити право власності на жилий будинок з надвірними будівлями, окрім договору купівлі-продажу від 13.02.1987 року, не має.

Просила визнати за нею право власності на жилий будинок, житловою площею 38,2 кв. м., літ. «А» з надвірними будівлями: льохом цегляним літ. «Б», сараєм дерев`яним літ. «В», вбиральнею дерев`яною літ. «Г», огорожею дерев`яною № 1-3, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі продажу від 13.02.1987 року, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Черняєвою А.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 330, зареєстрований в цілому в Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за ОСОБА_2 та записано 25.02.1987 року до реєстрової книги № 42 за реєстровим № 6718.

Ухвалою суду від 05.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 19.11.2025 року закрито підготовче судове засідання у справі. Справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Подав на електронну адресу суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без його участі, відзив на позов у встановлений судом строк не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши матеріали справи приходить до наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що згідно договору купівлі-продажу від 13.02.1987 року ОСОБА_5 є власником жилого будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності (а.с. 17-18).

Згідно інформаційної довідки начальника Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Куп`янської міської ради № 197 від 29.08.2025 року вул. Комсомольська перейменована на вул. Студентська (а.с. 4).

Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 80080045 від 26.03.2025 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Ісаєнко І.А. відмовила позивачу у проведенні реєстраційних дій, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім того, державним реєстратором отримано відповідь на запит Куп`янської міської військової адміністрації щодо надання інформації про реєстрацію права власності за вказаною адресою станом до 01.01.2013 року. У зазначеній відповіді повідомлено, що м. Куп`янськ перебувало в окупації з 24.02.2022 по 09.09.2022 року, унаслідок чого адміністративне приміщення КП «Куп`янське БТІ» було повністю знищено в результаті обстрілів та пожежі. У зв`язку з цим інвентаризаційні справи, службова документація, комп`ютерна техніка та бази даних були знищені, а працівники підприємства відсутні. На теперішній час підприємство господарської діяльності не здійснює, у зв`язку з чим відсутня інформація, необхідна для проведення державної реєстрації прав.

Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV передбачено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року запитується реєстратором лише у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, а не в обов`язковому порядку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначила, що визнання за нею права власності на будинок є необхідним для здійснення державної реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові № 21-1465а15 від 16.09.2015 року.

У даному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивачів порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивачі звернулись до суду. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 4-125цс20).

Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності чи відсутності відомостей про реєстрацію права власності на спірний будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек або Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Водночас позивачем подано до суду документи, що посвідчують її право власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає судовому захисту відповідно до ст. 392 ЦК України.Відтак, відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності, оскільки у нього наявні документи, що підтверджують право власності на спірне нерухоме майно.

Зазначене не позбавляє позивача для реалізації належних йому правомочностей власника звернутися до суду з позовом про зобов`язання державного реєстратора здійснити реєстрацію права власності у відповідному реєстрі.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 77-81, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 328, 392 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса мешкання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: Волков Костянтин Юрійович, адреса для листування: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Куп`янська міська військова адміністрація Куп`янського району Харківської області, адреса для листування: 63701, Харківська область, м. Куп`янськ, проспект Конституції, 3.

Суддя