Провадження № 22-ц/801/96/2026
№22-ц/801/161/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 рокуСправа № 127/24480/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л.О., Оніщука В.В.

за участю секретаря :Ходакової М.Г.

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Дернової В.В., та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Дернової В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей та просила стягнути з відповідача на її користь витрачені нею додаткові витрати на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за 2024-2025 навчальний рік одноразово в розмірі 70 764 грн. (50% від витраченої суми), а також покласти на відповідача судові витрати, мотивуючи ці вимоги тим, що нею за 2024-2025 навчальний рік на додаткові освітні та спортивні заняття дітей було витрачено 141 528 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2025 року позов частково задоволено , стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 13 200 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 230,13 грн судового збору.

28.10.2025 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Шевченком Є.В. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. Заява була доставлена ОСОБА_1 28.10.2025 о 16:04, однак заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу подано не було.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2025 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 9720 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 13 200 грн додаткових витрат на дитину скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права і ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що судом не було досліджено належним чином заперечення та доводи відповідача про встановлення фактичних обставин справи щодо особи надавача послуг тренувань з боксу та легітимності отримання ним оплати , у зв`язку з чим помилково ухвалено рішення, що не відповідає нормам чинного законодавства та обставинам справи.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення ОСОБА_1 просить зменшити суму стягнення з неї на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу до 2000 грн. Зазначає, що оскільки позов задоволено частково і рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 200 грн, а 9720 грн ОСОБА_1 мусить заплатити за послуги адвоката Балагурчик О.М. і фактично у неї залишиться лише 3480 грн компенсації додаткових витрат на дітей, то стягнута сума правничої є непропорційною .

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає ,а скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується відповідачем лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми 13 200 грн додатквих витрат на дитину, відтак , в іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в оскаржуваній частині вищевказаним вимогам відповідає.

Відповідно до положень статті 185 Сімейного кодексу України, батьки дитини, незалежно від того, чи стягуються з них аліменти, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, якщо такі витрати зумовлені особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дитини, станом її здоров`я, хворобою або каліцтвом. У разі виникнення спору між батьками розмір участі кожного з них у таких витратах визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення. При цьому додаткові витрати можуть компенсуватися як авансом, так і після їх фактичного понесення одноразово, періодично або на постійній основі.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, застосовуючи норми матеріального права, суд зобов`язаний враховувати правові висновки щодо їх застосування, викладені у постановах Верховного Суду. У зв`язку з цим суд бере до уваги сформовану судову практику з питань відшкодування додаткових витрат на дитину.

Так, у постанові Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 зазначено, що додаткові витрати, обумовлені особливими обставинами, можуть бути стягнуті судом як у вигляді визначеної грошової суми, що підлягає одноразовій сплаті, так і шляхом встановлення щомісячних або інших періодичних платежів на визначений строк чи без обмеження в часі.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 753/19306/16-ц роз`яснено, що обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах виникає виключно за наявності особливих обставин, передбачених статтею 185 СК України. Витрати, які є складовою звичайного способу життя дитини, навіть якщо вони перевищують стандартні, не покладають на іншого з батьків обов`язку щодо їх компенсації, якщо такі витрати не зумовлені зазначеними особливими обставинами.

У постанові Верховного Суду від 1 квітня 2019 року у справі № 545/819/18 зроблено висновок, що витрати, пов`язані з придбанням спортивного інвентарю та забезпеченням занять дитини спортом, можуть вважатися додатковими витратами, необхідними для її розвитку.

Оцінивши надані докази та з урахуванням наведених правових позицій Верховного Суду, суд доходить висновку, що витрати на заняття неповнолітнього сина ОСОБА_3 , спортом, а саме відвідування секції боксу тричі на тиждень у «Dodonchuk Boxing School», пов`язані з розвитком спортивних здібностей дитини та є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованим покладення на батька дитини обов`язку з відшкодування половини додаткових витрат на розвиток його здібностей , сплачених матір`ю дитини тренеру з боксу ОСОБА_5 , що становить 13 200 грн - половину від загальної суми витрат у розмірі 26 400 грн.

Доводи апеляційної скарги, що ставлять під сумнів здійснення оплати позивачкою ОСОБА_5 за тренування з боксу, то відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач на підтвердження своїх вимог надала наявні у неї докази здійснення нею витрат за тренування сина з боксу тренером ОСОБА_5 : довідку про строк відвідування сином занять і платіжні інструкції «ПАТ Приватбанк» про перерахування коштів за тренування ОСОБА_5 . Відповідач же на спростування цих обставин - відвідування сином тренувань з боксу , проведення їх тренером ОСОБА_5 ,здійснення оплати їх позивачкою платіжними інструкціями жодних доказів не надав .Як пояснила позивач перевірка правомірності юридичних підстав зарахування тренером коштів за тренування не знаходиться в в площині її повноважень і компетенції при тому ,що відповідач достовірно знає про обставину відвідування сином тренувань з боксу ,так як підписаний на його сторінку в соціальній мережі «Інстаграм» і не довів ,що такі тренування здійснюються безоплатно.

Щодо доводів скарги про те, що вказані витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину ,то вони також безпідставні ,оскільки у законі не містииться точного визначення цих витрат .Оскільки стаття закону про додаткові витрати відносить до останніх витрати на розвиток здібностей дитини, а заняття спортом відноситься до здібностей, оскільки не кожна дитина може і хоче ним займатись , то витрати на розвиток спортивних здібностей дитини обгрунтовано входять до витрат ,які підлягають відшкодуванню

На підставі викладеного ,колегія вважає висновки суду про стягнення цих додаткових витрат на дитину і рішення суду в цій частині законними і обгрунтованими, а доводи скарги такими, що не заслуговують на увагу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

У ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі ,впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зважаючи на предмет спору у справі, а саме стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей сторін по справі, а також враховуючи, що вказана категорія цивільних справи є поширеною і не представляє складності , судова практика по ній є обширною , передбачуваною , що не передбачає витрати багато часу на формування позиції у справі, остання є малозначною і не впливає на публічний інтерес ,з врахуванням обсягу та складності наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; співмірності з ціною позову і задоволеними судом вимогами , колегія вважає за можливе ,з урахуванням також критерію розумності, зменшити витрати на правничу допомогу адвоката відповідача через їх неспівмірність (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Вартість години роботи адвоката узгоджується між адвокатом та клієнтом у відповідному договорі про правничу допомогу. Верховний Суд послідовно висловлює правову позицію, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, що склалися між адвокатом та клієнтом в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, постанова Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 761/415/24).

Судове рішення у справі про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не може бути формальним, коли розмір коштів, які присуджені стороні, з якою проживає дитина та перебуває на її утриманні та одноосібному вихованні, практично нівелюються (поглинаються) розміром, присудженої до сплати компенсації витрат на правничу допомогу адвоката іншої сторони. Попри те, що дитина сторін по справі не є учасником справи, спір стосується її інтересів, що не може бути не враховано судом.

Отже, виходячи з вищевикладеного ,колегія суддів вважає за можливе зменшити суму стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу з 9720 грн до 5000 грн.

Оскільки ОСОБА_1 просила у додатковому рішенні зменшити суму витрат на правничу допомогу до 2000 грн, а колегія дійшла висновку про зменшення цієї суми до 5000 грн, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 200 грн додаткових витрат на дитину,- залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 2025 року змінити, зменшивши суму стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу з 9 000 грн. до 5 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. В. Оніщук