ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/183/26Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/1812/25 Категорія: на ухвалу Смовж О. Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Овдієнко Тетяни Володимирівни на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі» про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ОСОБА_1 , через представника - адвоката Данила С.М., звернувся до суду із позовом про стягнення безпідставно отриманих коштів, які позивач вніс на рахунок відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго» у розмірі 36 710,56 грн внаслідок тиску та залякування слідчим з метою визнання вини за злочин, якого не вчиняв. Зокрема, у рамках кримінального провадження №0001568 у ОСОБА_1 були знайдені електроопори, за фактом викрадення яких і проводилося досудове розслідування. Проте знайдені опори були придбані позивачем давно без маркування і не мали ніякого відношення до опор, пошук яких проводиться у зазначеному вище кримінальному провадженні.

Позивач вказав, що сплата коштів у розмірі 36 710,56 грн відбулася за відсутності належних доказів фактичного понесення таких витрат та законних підстав для їх стягнення. Враховуючи обставини тиску та необізнаності особи, кошти були набуті без законної підстави, а отже підлягають поверненню разом із штрафними санкціями за утримання безпідставно набутих коштів та витратами на правничу допомогу.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 рокузупинено провадження в цивільній справі №694/1812/25 до набрання законної сили судовим рішенням в кримінальному провадженні №0001568 від 03.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке розглядається Шполянським районним судом Черкаської області.

Ухвала суду мотивована тим, що обставини, які будуть встановлені у кримінальній справі, мають преюдиційне значення для цивільної справи.

Судом зазначено, що необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо ухвалити рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Овдієнко Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необгрунтованість оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та направити справу до Звенигородського районного суд Черкаської області для продовження розгляду.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не було встановлено підстав вважати, що розгляд даної справи є неможливим до набрання законної сили рішенням у справі №710/4/25 щодо обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Відсутність доказів у відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські електричні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», що підтверджують дійсність перебування в них на балансі даних опор, а також надмірне завищення вартості опор без надання відповідних доказів є підтвердженням безпідставного заволодіння грошовими коштами ОСОБА_1 .

Скаржник вважає, що безпідставність стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 підтверджується належними доказами, які наявні в матеріалах справи, і дають можливість встановити істину у справі щодо безпідставного отримання коштів відповідачем. Для вирішення зазначеної справи не є необхідним встановлення будь яких обставин у справі №710/4/25, оскільки є необхідність доведення виключно відсутності підстави стягнення.

На переконання адвоката позивача, сама по собі взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду справи до прийняття рішення в іншій справі. Закінчення розгляду кримінальної справи жодним чином не впливає на обставини безпідставного отримання коштів відповідачем. Клопотання про зупинення провадження у цивільній справі є необґрунтованим та виключно процесуальним затягуванням розгляду справи з боку відповідача.

Оскільки метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, а в справі № 694/1812/25 усі обставини, які мають значення для справи наявні, то немає підстав, якими обумовлюється неможливість розгляду справи для зупинення провадження у справі № 694/1812/25.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Черкасиобленерго» просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, недоведеною, а викладені у ній вимоги надуманими та такими, що не відповідають передбаченим чинним законодавством способами захисту цивільного права або інтересу.

Відповідачем зазначено, що цивільна справа за № 694/1812/25 не може бути розглянута до набрання законної сили вироком у справі №710/4/25, оскільки при вирішені питання призначення покарання гр. ОСОБА_1 суд буде враховувати зазначені в обвинувальному акті пом`якшуючої обставини, а саме: добровільне відшкодування завданого збитку.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу (частина друга статті 251 ЦПК України).

У відповідності до пункту 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16.

За матеріалами справи встановлено, що у провадженні Шполянського районного суду Черкаської області перебуває кримінальна справа №710/4/25 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

З обвинувального акту вбачається, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_1 відповідно до ст. 66 КК України, є добровільне відшкодування завданого збитку (а.с. 41-43, т.1).

З листа ПАТ «Черкасиобленерго» вбачається, що ОСОБА_1 відшкодував нанесені матеріальні збитки в повному обсязі в сумі 36 710,56 грн з урахуванням вартості проведених комплексних ремонтних робіт з відновлення повітряної лінії електропередач згідно з кошторисом (а.с. 16, т.1).

Вказаний платіж був проведений позивачем згідно з квитанцією від 11.12.2024, із зазначенням призначення платежу «відшкодування завданих збитків пошкоджених опор згідно кошторису» (а.с. 9, т.1).

Підставами даного позову є саме встановлення обставини щодо перерахування грошових коштів без законної підстави, якими ОСОБА_1 обгрунтовує свої вимоги щодо стягнення безпідставно отриманих коштів.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18 (провадження № 61-434 св 20) та від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 (провадження № 61-1022 св 22), від 17 квітня 2024 року у справі №127/12240/22 (провадження 3 61-18405 св 23).

У даній справі саме від результатів розгляду кримінальної справи №710/4/25 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого за ч.4 ст.185 КК України залежить виникнення між сторонами кондиційного зобов`язання та наявність правових підстав для сплати ОСОБА_1 грошових коштів на рахунок ВСП «Звенигородські енергетичні мережі». Тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності передбачених з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України для зупинення провадження у цивільній справі.

Районний суд правильно врахував пов`язаність цивільної справи, в якій ОСОБА_1 заявлено вимоги до ПАТ «Черкасиобленерго», ВСП «Звенигородські енергетичні мережі», про стягнення коштів та кримінальної справи, в якій ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні крадіжки майна на суму перерахованих коштів, які, за версією сторони позивача, були перераховані внаслідок тиску та незнання власних прав.

В межах цивільної справи надання кримінально-правової оцінки діям сторін неможливо, натомість кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 перебуває на розгляді в суді.

Посилання скаржника на відсутність підстав для неможливості розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням у справі №719/4/25 є необгрунтованими. Наявні в матеріалах справи докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, зокрема обгрунтування підстав чи безпідставності перерахування ОСОБА_1 грошових коштів, спростування мети для пом`якшення можливого покарання, і як наслідок відсутність обов`язку для сплати коштів як добровільного відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України в такому разі розподіл судового збору не проводиться.

Керуючись ст. ст. 35, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Овдієнко Тетяни Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2025 року про зупинення провадження у справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Судді