ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 461/4851/25

Провадження № 22-ц/820/213/26

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2025 року, суддя Стефанишин С.Л., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

В червні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №261404957 від 30.01.2021 в розмірі 65982,46 грн. та судових витрат у справі.

В обґрунтування позову вказало, що 30.01.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту №261404957, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу кредит на суму 17950 грн. на умовах строковості, зворотності і платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «MNV8J4C6», який було надіслано на вказану відповідачем електронну адресу у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідач своїх зобов`язань щодо повернення наданих йому коштів та сплати процентів не виконав.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, строком до 28.11.2019.

Крім того, між цими ж особами було укладено додаткові угоди: №19 від 28.11.2019, на строк до 31.12.2020; №26 від 31.12.2020, на строк до 31.12.2021; №27 від 31.12.2021, на строк до 31.12.2022; №31 від 31.12.2022, строком дії до 31.12.2023; №32 від 31.12.2023, строком дії до 31.12.2024.

Відповідно до умов вищевказаного договору факторингу клієнт відступив фактору за оплату належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, у тому числі права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Перелік кредитних договорів має наводитися у додатках до договору, а саме у реєстрах прав вимоги.

Згідно з даними, які містяться у витягу з реєстру прав вимоги №129 від 13.04.2021, ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 42863,42 грн.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, строком до 04.08.2021.

В подальшому, відповідно до додаткових угод №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022, строк дії договору факторингу продовжено до 30.12.2024.

Згідно з реєстром прав вимог №11 від 31.08.2023, до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 65982,46 грн.

29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали договір факторингу №29/05/25-Е, за умовами якого позивачу відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором №261404957 на загальну суму 65982,46 грн., що також підтверджено реєстром боржників, складеним 29.05.2025.

Позивач зазначив, що відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту №261404957 від 30.01.2021 не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 65982,46 грн., яка складається з 17949,50 грн. заборгованості по тілу кредиту та 48032,96 грн. заборгованості за процентами.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.11.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №261404957 від 30.01.2022 в розмірі 65982,46 грн. Вирішено питання судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що позичальник за кредитним договором отримав кредитні кошти у розмірі 17950 грн., однак після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку по поверненню кредитних коштів та не сплатив проценти за користування ними. Розрахунки заборгованості по кредитному договору №261404957 від 30.01.2021, надані первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та першим фактором ТОВ «Таліон Плюс», відповідають вимогам до первинних документів, що підтверджують наявність заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», яким право вимоги до відповідача набуто внаслідок укладення договору факторингу. При цьому, відповідачем суду не надано контррозрахунку заборгованості чи підтверджень сплати ним утвореної заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування скарги відповідач зазначив, що розрахунки заборгованості по кредитному договору №261404957 від 30.01.2021, надані первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та першим фактором ТОВ «Таліон Плюс», не відповідають вимогам до первинних документів, оскільки на підтвердження передання грошових коштів відповідачу позивачем не надано первинних бухгалтерських документів. Позивачем не надано обґрунтованого розрахунку процентів згідно з умовами договору.

Справа не містить доказів відступлення права вимоги позивача до відповідача, зокрема, з огляду на те, що договір факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та першим фактором - ТОВ «Таліон Плюс», укладено ще до укладення кредитного договору з відповідачем.

Розгляд справи апеляційним судом проведено в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 30.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №261404957, (далі - Договір), у формі електронного документу, з використанням електронного підпису. Договір підписано одноразовим ідентифікатором MNV8J4C6, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, наявною в матеріалах справи.

Пунктом 4.4. Договору встановлено, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем, в якості підпису позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Згідно з умовами Договору кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту, на суму 17950 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику (п. 1.1. Договору).

Відповідно до Договору сторони погодили наступні умови кредитування.

Згідно з п. 1.2. Договору кредит надається строком на 10 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період).

Сторони погодили, що встановлений в п. 1.2. Договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. При цьому, кількість днів, на які продовжується дисконтний період дорівнює 30 днів (п. 1.3. Договору).

Відповідно до п. 1.4. Договору за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти у розмірі 186,15% річних, що становить 0,51% від суми кредиту за кожен день користування ним (на період строку, визначеного п. 1.2. Договору). За умови продовження строку відповідно до п. 1.3. Договору нарахування процентів здійснюється в розмірі 460,89% річних, що становить 1,26% за кожен день користування кредитом.

У випадку користування кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів у порядку, передбаченому п. 1.3. Договору, застосовується базова процентна ставка 620,50% річних, що становить 1,70% в день від суми кредиту за кожен день користування ним.

У п. 1.7. Договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні статті 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом на наступних умовах:

-зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (п.п. 1.7.1.);

-з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50% річних (2,3% в день) (п.п. 1.7.2.).

ОСОБА_1 підписав договір кредиту №261404957 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (MNV8J4C6) та 30.01.2021 отримав суму кредиту на обумовлений в кредитному договорі банківську карту відповідача № НОМЕР_1 .

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01.

28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020.

31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткові угоди №№26, 27, 31, 32 до договору факторингу №28/1118-01 від 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022, 31.12.2023 відповідно, якими продовжено строк дії договору до 31.12.2024.

Відповідно до п. 1.3. р. 1 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

П. 2.1. р. 2 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 передбачено, що згідно з умовами договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Згідно з п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

П. 1.2. договору факторингу визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.

В той же час, відповідно до п. 1.5. договору факторингу, реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку №1 до договору.

Згідно з долученим до матеріалів справи, скріпленим печатками та підписами сторін витягом з реєстру прав вимоги №129 від 13.04.2021 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 42863,42 грн.

Відповідно до п. 5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 65982,46 грн.

29.05.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали договір факторингу №29/05/25-Е, предметом якого є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку договору.

Відповідно до п. 1.2. перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Згідно з реєстром боржників за договором факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 65982,46 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості, проведеним позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №261404957 від 30.01.2021 становить 65982,46 грн., яка складається з 17949,50 грн. заборгованості по тілу кредиту та 48032,96 грн. заборгованості за процентами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (частина друга статті 639 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У відповідності до статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 (справа №10/5026/995/2012) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №755/15965/17).

У постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №905/306/17 сформовано висновок, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Як вбачається з матеріалів справи, договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір ОСОБА_1 підписав шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідач на веб-сайті подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитна установа надіслала позичальнику за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор «MNV8J4C6», який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору, а також отримав кредитні кошти на вказаний ним банківський рахунок № НОМЕР_1 (т.1, а.с. 61-62).

Відповідачем не спростовано складений на виконання умов кредитного договору розрахунок заборгованості, в тому числі щодо сплати процентів (т. 1, а.с. 64), власного контррозрахунку відповідач не надав, у зв`язку з чим його посилання на невідповідність нарахованих процентів умовам укладеного кредитного договору колегія суддів до уваги не приймає.

У справі письмовими доказами підтверджено, що укладання договорів факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з боржником ОСОБА_1 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки відповідні правочини є дійсними, а право вимоги по кредитному договору передані на підставі реєстрів, оформлених належним чином.

Витяг з відповідного реєстру про передачу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги щодо ОСОБА_1 наявний у матеріалах справи (т. 1, а.с. 111-113), та є належним доказом передачі відступленого права вимоги у спірних правовідносинах, оскільки умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо доведеності позивачем факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», і, відповідно ,до наступних кредиторів.

При цьому колегія суддів ураховує, що при визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, поки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справах №916/1171/18 від 16.04.2019, №910/8682/18 від 14.11.2018, №904/8978/17 від 30.08.2018.

Апеляційний суд звертає увагу, що у справі відсутні докази, які б свідчили про недійсність переданих вимог, отже, відповідні договори факторингу є чинними, а тому підлягають виконанню.

Доводи апелянта щодо неможливості передати майнову вимогу, яка на час укладення договору факторингу не ідентифікована є необґрунтованими, суперечать положенням статті 1078 ЦК України.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова