Справа № 674/4/26
Провадження № 2-з/674/1/26
УХВАЛА

іменем України

16 січня 2026 року м.Дунаївці

Суддя Дунаєвецького районного суду Хмельницької області Посунько Г.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Технікад" та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и в :

07 січня 2026 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПП "Технікад" та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07 жовтня 2025 року, за яким відповідач ПП "Технікад" продало та передало у власність відповідачу ОСОБА_2 готельно-офісний комплекс - А-1, розташований по АДРЕСА_1 .

12 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

14 січня 2026 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування своєї заяви позивач ОСОБА_1 посилається на те, що з 09 липня 2024 року по 02 червня 2025 року вона працювала на посаді директора ПП "Технікад". В період часу з 18 квітня 2023 року по 28 квітня 2025 року позивач надала свої особисті кошти відповідачу ПП "Технікад" як зворотну фінансову допомогу в загальній сумі 1965175,00 грн., які були використані для потреб підприємства. Відповідач ОСОБА_2 , співвласник ПП "Технікад" (володіє 80 % в статутному капіталі підприємства), обіцяв повернути позивачу вказані кошти після продажу ПП "Технікад". Частина позики була повернута позивачу в безготівковій формі в сумі 504500,00 грн. На даний час заборгованість ПП "Технікад" перед позивачем становить 1460675,00 грн. Відповідач ОСОБА_2 принципово не бажає повертати позивачу залишок коштів, обіцяючи продати всі активи підприємства. При цьому відповідач ОСОБА_2 активно шукає клієнтів для продажу ПП "Технікад" та приміщення готельно-офісного комплексу "Ліз", розташованого по АДРЕСА_1 . Вказаний готельно-офісний комплекс є єдиним власним нерухомим майном ПП "Технікад".

20 жовтня 2025 року позивач пред`явила позов до ПП "Технікад" про стягнення заборгованості за договорами позики в загальній сумі 1460675,00 грн. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2025 року відкрито провадження в цивільній справі № 674/1843/25 за позовом ОСОБА_1 до ПП "Технікад" про стягнення заборгованості за договорами позики.

20 жовтня 2025 року подала до суду заяву про забезпечення позову про стягнення заборгованості за договорами позики. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22 жовтня накладено арешт на належний відповідачу ПП "Технікад" готельно-офісний комплекс, розташований по вул.Конституції,3/1 в м.Дунаївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

В грудні 2025 року позивачу стало відомо, що 07 жовтня 2025 року відповідач ПП "Технікад" продав та передав у власність відповідачу ОСОБА_2 готельно-офісний комплекс "Ліз". Позивач вважає, що відповідач ПП "Технікад" здійснив продаж вказаного нерухомого майна своєму власнику (відповідачу) ОСОБА_2 з метою уникнення проведення розрахунку з позивачем по заборгованості за договорами позики.

На даний час відповідач ПП "Технікад" звернувся до Хмельницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Дунаєвецького районного суду від 22 жовтня 2025 року про забезпечення позову в цивільній справі № 674/1843/25. Відтак, ухвала суду про забезпечення позову може бути скасована.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_1 просить суд в порядку забезпечення позову накласти арешт на готельно-офісний комплекс, побутову будівлю та господарську будівлю, розташовані по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 18), який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 . При цьому позивач ОСОБА_1 вважає, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши заяву та матеріали цивільної справи,

встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" (надалі - постанова Пленуму ВСУ) єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму ВСУ - згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму ВСУ - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено: відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Накладення арешту на спірне майно має логічний зв`язок з предметом позовних вимог, тому такий захід може забезпечити ефективний захист прав або інтересів позивача у разі ухвалення рішення про задоволення позову.

Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду.

Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить позивач, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві ефективний захист його порушених чи оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, крім того, що суд має дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, також об`єктом дослідження має бути така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З позовної заяви вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ПП "Технікад" та ОСОБА_2 дійсно виник спір, предметом якого є договір купівлі-продажу від 07 жовтня 2025 року, за яким відповідач ПП "Технікад" продав відповідачу ОСОБА_2 готельно-офісний комплекс, побутову будівлю та господарську будівлю, розташовані по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 18)

В позасудовому порядку спір між сторонами не врегульовано, тому на даний час він продовжує існувати.

В порядку забезпечення позову позивач ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на предмет оскаржуваного нею договору купівлі-продажу, а саме: на готельно-офісний комплекс, побутову будівлю та господарську будівлю, які розташовані по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 18), які належать на праві власності ОСОБА_2 .

Необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна викликана тим, що його може бути відчужено на користь третіх осіб з послідуючою реєстрацією за ними права власності.

У зв`язку з цим невжиття відповідних заходів забезпечення позову (накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна) може ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, через можливу зміну власника спірного майна, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову в даній цивільній справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно може мати наслідком подальше відчуження відповідачами такого майна на користь третіх осіб, що ускладнить ефективний захист та поновлення прав позивача у разі ухвалення судового рішення на користь останньої.

В даній цивільній справі суд вбачає існування взаємозв`язку між обраним позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на готельно-офісний комплекс, власником якого є відповідач ОСОБА_2 , та предметом позовних вимог.

Наведене дозволяє суду дійти висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог заяви про застосування заходів забезпечення позову в даній цивільній справі.

При цьому, застосування такого заходу забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

У разі незастосування заходів забезпечення позову позивач несе ризики того, що у випадку задоволення позову весь судовий процес не буде мати жодного результату, оскільки відчуження спірного майна зумовить необхідність вчинення додаткових зусиль з метою захисту порушеного права, зокрема, шляхом звернення з позовом до нового власника.

Суд враховує, що в провадженні Дунаєвецького районного суду Хмельницької області знаходиться цивільна справа № 674/1843/25 за позовом ОСОБА_1 до ПП "Технікад" про стягнення заборгованості за договорами позики.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2025 року в порядку забезпечення позову ОСОБА_1 до ПП "Технікад" про стягнення заборгованості за договорами позики накладено арешт на готельно-офісний комплекс, побутову будівлю та господарську будівлю, загальною площею 699 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 18), які належать на праві власності ПП "Технікад", шляхом заборони відчуження вказаного нерухомого майна, до набрання законної сили судовим рішенням в даній цивільній справі.

Проте, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 23 жовтня 2025 року № 81489330 відмовлено у проведенні відповідних реєстраційних дій, оскільки власником готельно-офісного комплексу, побутової будівлі та господарської будівлі, які розташовані по АДРЕСА_1 , є не ПП "Технікад", а ОСОБА_2 .

Отже, ухвала Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2025 року про забезпечення позову в цивільній справі № 674/1843/25 не виконана та не може бути виконаною в майбутньому.

На підставі викладеного суд вважає можливим задовольнити заяву та в порядку забезпечення позову накласти арешт на готельно-офісний комплекс, побутову будівлю та господарську будівлю, розташовані по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 18), які належать на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , шляхом заборони відчуження вказаного нерухомого майна до набрання законної сили судовим рішенням в даній цивільній справі.

Накладення арешту на нерухоме майно, яке є предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу, шляхом заборони його відчуження є співмірним заходом забезпечення позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Застосування такого виду забезпечення позову як накладення арешту на готельно-офісний комплекс, побутову будівлю та господарську будівлю шляхом заборони їх відчуження, не створює загроз та не спричиняє збитків власнику або іншим особам, не призводить до зупинення або надмірного обмеження правомірної господарської (підприємницької) діяльності власника майна, а також не призводить до інших негативних наслідків, які можуть суттєво позначитись на інтересах відповідачів або інших осіб, тобто не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

З огляду на предмет позову, а також зазначені позивачем ОСОБА_1 обставини, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому істотно ускладнити виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного суд вважає можливим задовольнити заяву про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149 - 153 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Технікад" та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу - задовольнити.

В порядку забезпечення позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Технікад" та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу

накласти арешт на готельно-офісний комплекс, побутову будівлю та господарську будівлю, які розташовані по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 18),

які належать на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ),

шляхом заборони відчуження вказаного нерухомого майна - до набрання законної сили судовим рішенням в даній цивільній справі.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження та відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали суду направити Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління "Центр надання адміністративних послуг" Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області та учасникам справи.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Посунько Г.А.