Номер провадження: 22-ц/813/1608/26
Справа № 522/2263/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бороган Валентин Володимирович, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Яреми Х.С., у цивільній справі за позовом Приватного підприємства «Керуюча компанія «КОІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

07.02.2025 року Приватне підприємство «Керуюча компанія «КОІН» (далі ПП «КК «КОІН») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 32 720,84 грн., а також судових витрат на правничу допомогу справі у розмірі 15 000,00 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ПП «КК «КОІН» на підставі договору від 01.10.2021 року «Про відшкодування комунальних витрат» та договору від 01.10.2021 року «Про надання послуг» надає відповідачу, як власнику кв. АДРЕСА_1 , послуги з забезпечення надання комунальних послуг та послуги з управління багатоквартирним будинком, в АДРЕСА_2 (ЖК «П`єр»).

Позивач зазначив, що відповідач користувався наданими послугами, однак їх вартість не сплачує. За період з 01.07.2023 року по 30.04.2024 року виникла заборгованість в розмірі 12 120,70 грн., із яких: 4 135,60 грн. - забезпечення контролю та доступу на територію ЖК; 7 722 грн. - послуги з управління; 263,10 грн. - за сервісні послуги.

Посилаючись на вказані обставин, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2025 року позовні вимоги ПП «КК «КОІН» було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «КК «КОІН» заборгованість у розмірі 6 417,85 грн., а також судовий збір у розмірі 1 603,40 грн. (а.с.156-157).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Бороган В.В. ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.163-166).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 19.01.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд також зазначає, що з врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, датою ухвалення цього судового рішення є 19.01.2026 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.11.2025 року (а.с.176), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином (а.с.177-179), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 6 417,85 грн., суд першої інстанції виходив із того, що вказаний розмір заборгованості є доведеним та обґрунтованим (а.с.156-157).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон України), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 5 Закону України визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно ст. 9 Закону України, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 належить на праві власності кв. АДРЕСА_1 (а.с.13).

Відповідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач ПП «КК КОІН» до 04.12.2023 року надавав житлово-комунальні послуги за вказаною адресою.

01.10.2021 року між ПП «КК «КОІН» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг, за яким виконавець зобов`язався надавати послуги, передбачені п.1.2. Договору для забезпечення належної експлуатації житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 , а замовник зобов`язався своєчасно сплачувати витрати, пов`язані із наданням таких послуг (а.с.15-17).

Крім того, 01.10.2021 року між ПП «КК «КОІН» та ОСОБА_1 було укладено договір про відшкодування комунальних витрат, яким було врегульовано правовідносини, пов`язані з відшкодуванням ОСОБА_1 витрат управителя по забезпеченню постачання електроенергії, холодного та гарячого водовідведення, газу, технічне обслуговування газопроводу у приміщенні № 63, буд. АДРЕСА_2 (а.с.18).

У встановленому законом порядку ОСОБА_1 зазначені договори спростовані не були.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи заборгованість за надані позивачем послуги у розмірі 6 471,85 грн., суд першої інстанції виходив також із того, що постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 04.12.2023 у справі №916/584/23 зобов`язано ПП «КК «КОІН» передати ОСББ «П`ЄР» за актом приймання-передачі документацію на будинок АДРЕСА_2 : щодо технічного стану об`єкту та щодо бухгалтерського обліку та передбаченої законодавством звітності.

Таким чином, до 04.12.2023 (рішення набрало законної сили) житлово-комунальні послуги та послуги управління будинком надавало ПП «КК «КОІН». Доказів про здійснення ОСББ «П`ЄР» з 29.12.2022 року управління багатоквартирним будинком та надання житлово-комунальних послуг не надано. Тому, враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості з 01.07.2023 року по 04.12.2023 року, заборгованість за надання послуг з забезпечення контролю та доступу на територію ЖК складала 2 067,80 грн; заборгованість з надання послуги з управління 3 861,00 грн.; заборгованість за сервісні послуги 489,05 грн., а всього 6 417,85 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ПП «КК «КОІН» не є належним позивачем у даній справі, не заслуговують на увагу, оскільки до набрання судовим рішенням у справі №916/584/23 - до 04.12.2023 року, ПП «КК «КОІН» надавало послуги з житлово-комунальних послуг за вказаною адресою.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, зважаючи на існуючу у відповідача заборгованість, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність часткове задоволення вимог.

Апеляційний суд зазначає, що згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Заявник апеляційної скарги також посилається на те, що ПП «КК «КОІН» не надавалися належні послуги з обслуговування будинку АДРЕСА_2 .

З цього приводу колегія суддів зазначає, що дані посилання не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку вирішується питання про стягнення заборгованості за послуги з обслуговування будинку. Надання або не надання позивачем послуг за вказаною адресою не є предметом спору у даній справі.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бороган Валентин Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева