Провадження №2-о/333/53/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Бабак З.І.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника Міністерства юстиції України - Проценко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту відбуття покарання, заінтересована особа: Міністерство юстиції України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12.11.2025 подала до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просила встановити факт, що вона відбула покарання у вигляді 5 років волі, призначених вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2017 р. Зазначила, що вона відбувала покарання в ДУ «Мелітопольська установа відбування покарань №144», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в період з 23.10.2019 р. по 22.10.2024 р. Звільнена від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання призначеного вироком суду. Але вона не має належних документів, виданих уповноваженими органами держави Україна, які б підтверджували повне відбуття нею покарання за вироком суду. Особова справа засудженого, яка була сформована в ДУ «Мелітопольська установа виконання покарань №144», знаходиться на окупованій території у м. Мелітополь.

Встановлення факту відбуття покарання для заявника матиме юридичні наслідки пов`язані з виконанням вироку суду, також пов`язані з можливістю отримати документи та статус внутрішньо-переміщеної особи, оновити особисті документи, зареєструвати місце проживання, тощо.

В судовому засідання заявниця заяву підтримала, просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи: Міністерство юстиції України - Проценко Ю.В., зазначила, що згідно інформації наданої Департаментом з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджена 23.11.2017 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до 5 років позбавлення волі. На підставі статті 75, статті 76 КК України обвинувачену ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки. На підставі ухвали Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 07.10.2019 засуджену вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2017 ОСОБА_1 направлено для відбування призначеного покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Строк відбування призначеного покарання рахувати зі дня її затримання в порядку виконання цієї ухвали. Початок строку покарання: 23.10.2019. Кінець строку покарання: 23.10.2024. Станом на 24.02.2022 ОСОБА_1 відбувала покарання в державній установі «Мелітопольська установа виконання покарань (№ 144)», що розташована в Мелітопольській міській територіальній громаді Мелітопольського району Запорізької області. Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, державна установа «Мелітопольська установа виконання покарань (№ 144)» опинилась на території, тимчасово окупованій російською федерацією. Наразі вся територія Мелітопольського району Запорізької області, де розташована державна установа «Мелітопольська установа виконання покарань (№ 144)», включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376. Крім того, надати інформацію про можливе перебування ОСОБА_1 в установах Донецької, Луганської областей та АР Крим, розташованих у населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а також в установах, що знаходяться у територіальних громадах, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), не вбачається можливим. Евакуація установи відбуття покарання, де перебувала ОСОБА_1 на підставі вироку, що був постановлений судом України, вчасно не відбулася, і ці причини не залежали від волі самої засудженої.

На підтвердження факту відбуття покарання ОСОБА_1 додає «постановление о приведении судебного решения в соответствие с законодательством Російской Федерации Мелитопольского межрайонного суда Запорожской области от 11.09.2024 г. матеріал № 4/17-6/2024» та «справку № 099722 серия ЗЩ от 22 октября 2024 г. ФКУ ИК-1 УФСИН Poccии по Запорожской области». Вважають, що вищезазначені документи не можуть бути враховані як докази, оскільки вказана постанова та довідка видані органами, що незаконно діють на тимчасово окупованій території України, з огляду на положення частини 3 статті 9 Закону України від 15.04.2014 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Дослідивши заяву та додані до неї документи, заслухавши учасників, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пунктах 1, 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, а також, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

Заявниця просить встановити факт відбуття покарання, призначеного вироком суду. Проте вказане питання має бути вирішене в порядку передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як зазначено у ч. ч. 1, 2 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 ст. 152 КВК України встановлено, що підставами звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду. Відповідно до зазначеного, відбуття покарання починається з моменту поміщення особи до установи виконання покарань, а закінчується її звільненням, з урахування строку попереднього ув`язнення.

Відтак, вимоги заявниці про встановлення факту відбуття нею покарання не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст. ст.293, 315 ЦПК України, а повинні розглядатись в порядку виконання вироку суду на підставі статей 537, 539 КПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 258-261, 293, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту відбуття покарання, заінтересована особа: Міністерство юстиції України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська