УХВАЛА

20 січня 2026 року

м. Київ

справа № 175/6204/13

провадження № 61-648ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп», боржники (відповідачі): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про заміну стягувача,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача, вказуючи, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року у справі № 2-175/6204/13-ц позов задоволено, а саме: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 14.03.2008 № ML-310/069/2008.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 07 вересня 2020 рокузаяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп», боржники (відповідачі): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про заміну стягувача задоволено.

Замінено сторону виконавчого провадження - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп», у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 27 травня

2014 року у справі № 2-175/6204/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 07 вересня 2020 року скасовано у частині заміни сторони виконавчого провадження - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року у справі № 2-175/6204/13-ц щодо боржника ОСОБА_3 .

Відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» про заміну сторони у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року у справі

№ 2-175/6204/13-ц щодо боржника ОСОБА_3 .

У січні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 24 грудня 2025 року.

У касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2020 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд дійшов неправильного висновку в частині того, що в разі смерті боржника, заміна сторони стягувача є неможливою, оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво, натомість оскаржуване судове рішення позбавляє заявника права забезпечити виконання рішення, яке набрало законної сили.

Вважає висновки суду першої інстанцій законними та обґрунтованими, оскільки обставину переходу права вимоги за кредитним договором від 14.03.2008 № ML-310/069/2008 було підтверджено.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» перебачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Судами встановлено, що 12 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фіпвест Груп» (новий кредитор) укладено договір факторингу №03/20-ф.

Відповідно до умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фіпвест Груп» прийняло право грошової вимоги, що належало ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ставши кредитором за кредитним договором від 14.03.2008 №МL-310/069/2008.

У зв`язку з укладенням договору факторингу від 12.03.2020 №03/20-ф, за яким передано право вимоги за кредитним договором 07.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 14.03.2008 №PML-310/069/2008, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» передало та відступило новому кредитору всю сукупність прав, належних Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» за договором іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, право звернення па предмет іпотеки та отримання задоволення своїх вимог рахунок вартості предмета обтяження іпотекою.

Задовольняючи заяву про заміну стягувача, суд першої інстанції керувався тим, що за договором факторингу від 12.03.2020 № №03/20-ф Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фіпвест Груп» прийняло право грошової вимоги та стало кредитором за кредитним договором від 14.03.2008 №МL-310/069/2008, тому відбулося правонаступництво у зобов`язанні та заміна кредитора.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше

не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині заміни сторони виконавчого провадження - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа від 27 травня 2014 року у справі № 2-175/6204/13-ц щодо боржника ОСОБА_3 , вказав на те, що судом першої інстанції не було враховано факту смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Апеляційний суд вказав, що з ухвали суду неможливо встановити, щодо якого саме боржника здійснюється заміна стягувача, натомість припинення правоздатності унеможливлює заміну стягувача у виконавчому провадженні, адже без залучення до судового розгляду належних сторін, права яких вирішуються у справі, суд позбавлений можливості встановити всі фактичні обставини і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Верховний Суд погоджується з доводами та висновком апеляційного суду.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає

з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав

та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи

у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи

з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи -правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво

у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження

у справі. Тому особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, в яких виник спір.

Відповідно до частини першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Зазначена норма кореспондується з частиною п`ятою статті 15 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), за змістом якої у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Отже, встановивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, виконавець має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, то у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Приписи статей 1281 та 1282 ЦК України на стадії примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості вказують на необхідність визначення державним виконавцем меж відповідальності спадкоємця, який залучений як правонаступник за боргами спадкодавця.

Оскільки судами не було встановлено обставин залучення спадкоємців до виконання зобов`язання померлого боржника, апеляційний суд правомірно скасував ухвалу у вказаній частині.

Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним, зводяться

до власного тлумачення норм процесуального права та до незгоди із судовим рішенням, висновків суду не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на встановлені апеляційним судом фактичні обставини справи

Верховний Суд погоджується з висновками, викладеними у оскаржуваному судовому рішенні.

Правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення а тому касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись частинами третьою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп», боржники (відповідачі): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про заміну стягувача відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник