ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року

м. Київ

справа № 443/689/24

провадження № 61-9716св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 червня 2025 року у складі колегії суддів Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача на свою користь 800 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 100 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 08 червня 2023 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 152 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року зазначений вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 08 червня 2023 року скасовано, а ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 152 КК України, на підставі пункту 3 частини першої статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Неправомірними суспільно небезпечними діями обвинуваченого позивачеві було завдано немайнової шкоди, що виразилася у моральних та фізичних стражданнях, зумовлених психотравмуючими подіями. Такі страждання проявлялися у вигляді негативних змін у повсякденному житті, нав`язливих думок і спогадів про події, негативних емоційних переживань, потреби уникати аналогічних обставин, постійної тривоги, настороженості, емоційних і тілесних реакцій при згадуванні подій, зниження життєвої активності, порушення звичного способу життя, фіксації уваги на проблемах одужання та реабілітації, фізичних незручностей і психологічного дискомфорту.

Крім того, зазначені події спричинили тимчасову відстороненість позивача від активного соціального життя, зниження та нестабільність настрою, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів з оточуючими, відчуття образи, приниження людської гідності.

Наслідки пережитих подій призвели до виникнення стійких негативних психосоматичних та психоемоційних змін, зокрема: порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, пригніченого емоційного стану, тривожності, дратівливості, підвищеної чутливості, замикання в собі, фіксації на негативних переживаннях, емоційної напруги, настороженості, невпевненості у собі, а також постійного страху за майбутнє та життя дітей.

Таким чином, унаслідок злочинних дій ОСОБА_2 позивачеві було заподіяно фізичні та психологічні (моральні) страждання, у зв`язку з чим, з урахуванням тривалості протиправних дій, характеру та обсягу завданих фізичних, душевних і психічних страждань, характеру немайнових втрат, розмір завданої моральної шкоди становить 800 000,00 грн, які підлягають відшкодуванню (компенсації) у повному обсязі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Жидачівський районний суд Львівської області у складі судді Сливки С. І. рішенням від 17 січня 2025 рокупозов задовольнив частково.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 300 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У решті позовних вимог відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що подання клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є правом обвинуваченого. Водночас це не спростовує нереабілітуючого характеру відповідної підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не наполягав на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку, а кримінальне провадження у справі було закрито саме за його клопотанням з підстав, що не є реабілітуючими, суд дійшов висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача, його винною поведінкою та наслідками у вигляді заподіяння позивачу моральної шкоди.

Оцінюючи доводи позивача щодо завдання їй моральної шкоди, суд погодився з ними та встановив, що така шкода полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких позивач зазнала внаслідок застосування до неї сексуального насильства з боку відповідача. Зазначені протиправні дії, вчинені проти волі позивача, спричинили біль, стресовий стан та тривалі психоемоційні переживання. З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого та наслідків, що настали, факт завдання позивачу моральної шкоди є очевидним.

Водночас суд першої інстанції, дотримуючись засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що визначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 800 000,00 грн є завищеним. З урахуванням характеру та обсягу заподіяних страждань суд визнав справедливим і достатнім розмір компенсації моральної шкоди у сумі 300 000,00 грн, оскільки такий розмір не є явно завищеним чи надмірним, не призводить до безпідставного збагачення позивача та забезпечує належну компенсацію понесених нею моральних страждань.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 13 березня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Магарського М. З. на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 17 січня 2025 року залишив без руху та надав десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що апеляційну скаргу подано адвокатом Магарським М. З. не через електронний кабінет, що суперечить вимогам статті 14 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Крім того, в апеляційній скарзі не зазначено відомостей про наявність електронного кабінету адвоката та його реєстраційний номер облікової картки платника податків, а також не додано доказів надсилання копій апеляційної скарги іншим учасникам справи.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 19 червня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Магарського М. З. на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 17 січня 2025 року визнав неподаною та повернув заявнику.

Постановляючи ухвалу про визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення, суд апеляційної інстанції керувався тим, що ОСОБА_2 отримав копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху 09 червня 2025 року, а його представник - адвокат Магарський М. З. - 06 червня 2025 року, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Водночас у встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги усунуті не були.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2025 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 червня 2025 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 подав на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України, мотивуючи її тим, що 10 червня 2025 року він отримав поштовим відправленням ухвалу апеляційного суду від 13 березня 2025 року, якою було надано десятиденний строк з моменту її отримання для усунення недоліків, зазначених у цій ухвалі.

Отже, перебіг наданого судом десятиденного строку розпочався 11 червня 2025 року та закінчувався 20 червня 2025 року включно.

Таким чином, строк для усунення недоліків, визначений ухвалою апеляційного суду від 13 березня 2025 року, спливав 20 червня 2025 року. Відповідно, ухвалу про повернення апеляційної скарги апеляційний суд мав право постановити не раніше наступного робочого дня після закінчення цього строку, тобто не раніше 23 червня 2025 року, з урахуванням того, що 21 та 22 червня 2025 року припадали на вихідні дні.

З наведеного вбачається, що апеляційний суд допустив грубе та істотне порушення вимог процесуального закону, встановлених ЦПК України щодо правил обчислення початку та закінчення процесуальних строків, оскільки оскаржувану ухвалу про повернення апеляційної скарги було постановлено 19 червня 2025 року, тобто до закінчення наданого судом строку для усунення недоліків.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 31 липня 2025 рокувідкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Жидачівського районного суду Львівської області.

26 грудня 2025 року матеріали справи № 443/689/24 надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Жидачівський районний суд Львівської області рішенням від 17 січня 2025 року позов задовольнив частково. Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 300 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У решті позовних вимог відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат (а. с. 108-118).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат Магарський М. З. у лютому 2025 року подав апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку (а. с. 155-159).

Львівський апеляційний суд ухвалою від 13 березня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Магарського М. З. на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 17 січня 2025 року залишив без руху та надав десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків (а. с. 178-180).

Відповідач ОСОБА_2 отримав копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху 09 червня 2025 року, а його представник - адвокат Магарський М. З. - 06 червня 2025 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за ідентифікаторами поштових відправлень № 784 та № 865 (а. с. 184, 185).

Львівський апеляційний суд ухвалою від 19 червня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Магарського М. З. на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 17 січня 2025 року визнав неподаною та повернув заявнику у зв`язку з тим, що у встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги усунуті не були (а. с. 198, 199).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі -Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України»).

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 356 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху також у разі, якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави, визначеної абзацом другим частини першої цієї статті, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок такої особи зареєструвати електронний кабінет відповідно до статті 14 цього Кодексу. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення апеляційної скарги постановляється ухвала, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частини шоста та сьома статті 357 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (частина перша статті 64 ЦПК України).

Відповідно до частини сьомої статті 272 ЦПК України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було вручено представнику відповідача адвокату Магарському М. З. 06 червня 2025 року, а самому відповідачу ОСОБА_2 - 09 червня 2025 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 184, 185).

З урахуванням наведеного та вимог процесуального закону вручення копії ухвали представникові прирівнюється до її вручення стороні, у зв`язку з чим перебіг строку для усунення недоліків апеляційної скарги розпочався з наступного дня після вручення ухвали представникові, тобто з 07 червня 2025 року. Отже, наданий апеляційний судом десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги спливав 16 червня 2025 року включно.

Оскільки у встановлений строк недоліки апеляційної скарги усунуті не були, апеляційний суд, керуючись положеннями статей 185 та 357 ЦПК України, обґрунтовано визнав апеляційну скаргу неподаною та повернув її заявникові ухвалою від 19 червня 2025 року. Порушень норм процесуального права у діях апеляційного суду не встановлено.

Доводи касаційної скарги про те, що строк для усунення недоліків апеляційної скарги, визначений ухвалою апеляційного суду від 13 березня 2025 року, спливав 20 червня 2025 року, а тому ухвалу про її повернення апеляційний суд мав право постановити не раніше 23 червня 2025 року з урахуванням вихідних днів 21 та 22 червня 2025 року, є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Апеляційну скаргу було подано представником відповідача, який у цьому провадженні є належним суб`єктом процесуального представництва. Відповідно, саме з моменту вручення копії ухвали представникові виникли процесуальні наслідки для сторони, яку він представляє. Суд не зобов`язаний очікувати окремого вручення копії ухвали безпосередньо відповідачу, якщо останній діє через представника.

Подання касаційної скарги безпосередньо відповідачем не впливає на правомірність дій апеляційного суду та не змінює правових наслідків пропуску строку для усунення недоліків апеляційної скарги в апеляційному провадженні.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем або його представником вимог ухвали апеляційного суду від 13 березня 2025 року, зокрема щодо подання у визначений судом десятиденний строк заяви про усунення недоліків апеляційної скарги засобами поштового зв`язку.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення заявникові, а отже, й не дають підстав вважати неправильним застосування апеляційним судом норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко