Справа №:755/6/26
Провадження №: 2/755/2/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

"19" січня 2026 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Підставами для залишення позову без руху визначено необґрунтованість визначення підсудності даної справи судам України, а також відсутність документів, що підтверджують сплату судового збору або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону

Частиною п`ятою статті 272 ЦПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

12 січня 2026 року (вхід. № 1454) до суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору. З посиланням на те, що позивач є матір`ю малолітньої дитини, яку фактично виховує та утримує самостійно, відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, усі витрати, пов`язані з забезпеченням потреб дитини, несе позивач, позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, позов подано з метою захисту прав, безпеки та найкращих інтересів дитини, обставини справи свідчать про наявність ризиків для фізичного та психологічного благополуччя дитини, сплата судового збору є для позивача суттєвим фінансовим навантаженням з огляду на її майновий стан та самостійне утримання дитини, просила звільнити позивача від сплати судового збору на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір».

16 січня 2026 року (вхід. № 2457) до суду від позивача ОСОБА_1 також надійшла заява про усунення недоліків, у якій зазначила, що дана справа підсудна судам України. Малолітня дитина фактично постійно проживає на території України разом з матір`ю. Саме на території України виникла необхідність негайного судового захисту прав та безпеки дитини. Дитина народилася під час тимчасового перебування матері у Великобританії, дитина є громадянином України, відвідує дошкільний навчальний заклад. Позов подано з метою захисту особистих немайнових прав дитини, зокрема, її права на безпечне та стабільне середовище проживання. З посиланням на статтю 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначила, що суди України мають юрисдикцію у справах, що стосуються особистого статусу дитини, якщо дитина проживає на території України або якщо існує необхідність захисту її прав. Крім того, з урахуванням того, що відповідач фактично проживає за межами України, а його місце проживання на території України є невідомим, справа підсудна суду України також відповідно до частин дев`ятої, десятої статті 28 ЦПК України - за місцем проживання позивача та дитини.

Вивчивши заяву позивача про усунення недоліків позовної заяви суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої, другої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, цей Закон застосовується, зокрема, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору (частина перша статті 3 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

У статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» перелічені випадки, коли суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом.

Зокрема, суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1)якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2)якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3)у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4)якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5)якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6)якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7)дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8)якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9)якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10)якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11)якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12)в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Так пункт 4 вказаної статті закріплює, що однією з підстав для прийняття справи в провадження українськими судами є проживання позивача в Україні у справах про сплату аліментів або встановлення батьківства.

Суд звертає увагу позивача, що правовідносини про визнання батьківства особи та правовідносини про позбавлення батьківських прав - не є тотожними правовідносинами.

Разом з тим, до визначеного статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» переліку підстав прийняття судами України справ з іноземним елементом до свого провадження, не входять правовідносини з позбавлення батьківських прав громадянина іншої держави що, відповідно, виключає право звернення позивача з вимогами про позбавлення батьківських прав громадянина іншої держави за місцем свого зареєстрованого/задекларованого проживання.

Як убачається із змісту позовної заяви, позивач, яка проживає на території України, звернулась з позовом про позбавлення батьківських прав імовірно громадянина Болгарії, який фактично проживає на території Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, що відповідно до пункту

4 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», виключає право Дніпровського районного суду міста Києва приймати до свого провадження спір про позбавлення батьківських громадянина іншої держави.

Підсумовуючи вищевикладене, слід зазначити, що право позивача - громадянина України на звернення до українського суду з позовом про позбавлення батьківських прав того з батьків, який є громадянином іноземної держави, залежить від наявності в останнього постійного місця проживання на території України, тому позивачу слід зібрати необхідні докази, які будуть підтверджувати факт, що відповідач має в України постійне місце проживання. Такими доказами можуть слугувати відповіді від відповідних державних органів.

Якщо ж іноземець мав постійне місце проживання на території України, яке буде відоме позивачу, але на момент звернення з позовом до суду буде відсутня інформація чи збереглося таке місце проживання за відповідачем - іноземцем, тоді позивач може звертатись до українського суду відповідно до правил частини першої статті 27 та частини дев`ятої, десятої статті 28 ЦПК України, тобто за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача в Україні, але разом з тим, необхідно надати докази, які будуть підтверджувати, що відповідач дійсно був зареєстрований на території України.

Також суд зазначає таке.

Згідно із частиною першою статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Також частиною четвртою статті 177 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України від

08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3 028 гривень.

Підпунктом першим пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, при зверненні до суду з даним позовом позивачеві слід сплатити судовий збір у розмірі 1 211,20 грн та надати суду відповідні підтверджуючі документи.

При зверненні з позовом до Дніпровського районного суду міста Києва судовий збір сплачується за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Дніпров.р-н/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, Банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок - № UA0026005, Код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Водночас, з матеріалів справи також встановлено, що до позовної заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх, а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:

1)розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або

2)особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3)предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або

4)заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Водночас, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи (частина друга, третя статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Тлумачення статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті

6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (KREUZ v. POLAND, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року)

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 940/2276/18 зробила висновок, що з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Разом із тим, Верховний Суд у постанові від 30 березня 2021 року у справі № 338/158/19 зауважив, що єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати фізичної особи є врахування судом її майнового стану.

Тобто, основним у вирішенні питання про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору є оцінювання фінансового стану особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення у справах «Княт проти Польщі», «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» від 26 липня 2005 року).

За приписами частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Отже, особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Аналіз клопотання позивача свідчить, що вказані обставини, не можуть вважатись достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору.

В даному випадку, вказані позивачем обставини не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки нею не надано доказів на підтвердження того, що її майновий стан на день звернення з даним позовом перешкоджає сплаті судового збору в установлених законодавством порядку і розмірі, та не підтверджують з достовірністю тієї обставини, що позивач не може сплатити судовий збір, оскільки заявляючи таке клопотання позивач має довести відсутність доходів, рухомого або нерухомого майна та їх обсягу, цінних паперів, можливості розпоряджатися ними, грошових коштів на банківських рахунках, тощо. Поряд з цим, суд враховує, що позивач є особою працездатного віку, працевлаштована та отримує стабільний дохід, що підтверджується долученими до матеріалів справи документами.

З огляду на викладене у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

Таким чином, на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху позивачеві слід надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Дані недоліки є суттєвими та такими, що унеможливлюють забезпечення судом прав відповідача і належне виконання міжнародного договору відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

У зв`язку з наведеним, позивачу (представнику позивача) слід надати документи, які б підтверджували, що відповідач спільно проживав з позивачем, був зареєстрований і мав останнє відоме місце проживання на території підсудній Дніпровському районному суду міста Києва, чи має нерухоме майно на території Дніпровського району міста Києва, а також документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених статтями 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без руху та встановити позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про міжнародне приватне право», Законом України «Про судовий збір», статтями 27, 28, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Хромова