Провадження № 4-с/211/9/26
У Х В А Л А

іменем України

21 січня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.

при секретарі Андрійченко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення та протиправну бездіяльність державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення та протиправну бездіяльність державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а саме:

-визнати протиправною бездіяльність Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у невнесенні до Постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №33377016 від 01 липня 2025 року відомостей про зняття арешту з майна та скасування інших заходів примусового виконання, та у подальшому не знятті арештів після сплати виконавчого збору;

-визнати протиправною та скасувати Постанову про арешт майна боржника, винесену 02.03.2018 у ВП №33377016;

-визнати протиправною та скасувати Постанову про арешт коштів боржника, винесену 30.06.2025 у ВП №33377016;

-визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу, винесену 30.06.2025 у ВП №33377016;

-визнати протиправною та скасувати Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 30.06.2025 у ВП №33377016;

-визнати протиправною та скасувати Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 30.06.2025 у ВП №33377016;

-визнати протиправною та скасувати Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю … від 30.06.2025 у ВП №33377016;

-визнати протиправною та скасувати Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 30.06.2025 у ВП №33377016;

-зобов`язати Дружківський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управлінняМіністерства юстиції вчинити дії щодо негайного зняття усіх арештів, накладених на майно (рухоме та нерухоме) та кошти, що належать ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а також скасувати всі тимчасові обмеження, вжиті у межах виконавчого провадження №33377016, та виключити відповідні відомості з усіх державних реєстрів обтяжень та боржників.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що на виконанні в Дружківському відділі державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №33377016 з примусового виконання виконавчого листа №2/0516/606 виданого 05.07.2012 Дружківським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки на користь ОСОБА_2 .. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. 11.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до ДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю стягувача та просив зняти вся арешти та обмеження. Державний виконавецьДружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесла 30.06.2025: Постанову про арешт коштів боржника, Постанову про накладення штрафу, Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. 01.07.2025 головним державним виконавцем Мордовцевою І.М. винесена Постанова про закінчення виконавчого провадження №33377016 на підставі п.3 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», но вказала про зняття арештів з майна.

Ухвалою судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.11.2025 скаргу прийнято до розгляду.

09.12.2025 державний виконавець Панасенко Л.Р. подала до суду заперечення на скаргу ОСОБА_1 , в яких зазначила, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження №333770016 з примусового виконання виконавчого листа №2/0516/606 виданого 05.07.2012 Дружківським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 14.06.2012р і до повноліття дитини. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Внаслідок смерті матері дитини, на ім`я якої виплачувалися аліменти, обов`язок ОСОБА_1 сплачувати аліменти на дитину не припинився. Станом на 30.06.2025 за ОСОБА_4 заборгованість зі сплати аліментів складає 203110грн. 91коп.. За наявності заборгованості зі сплати аліментів унеможливлюється зняття арешту та скасування заходів примусового виконання.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Державний виконавець Панасенко Л.Р. 09.12.2025 надала заяву про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали скарги, а також надані державним виконавцем матеріали виконавчого провадження №33377016, оцінивши їх як окремо, так і в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа №2/0516/606 виданого 05.07.2012 Дружківським міським судом Донецької області державним виконавцем Дружківського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №33377016. 02.03.2018 державний виконавець Дружківського ВДВС виніс постанову, якою наклав арешт на майно боржника ОСОБА_1 . Державний виконавецьДружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесла 30.06.2025: Постанову про арешт коштів боржника, Постанову про накладення штрафу, Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 20.01.2023. 01.07.2025 головним державним виконавцем Мордовцевою І.М. винесена Постанова про закінчення виконавчого провадження №33377016 на підставі п.3 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно положень ст.447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» слід розуміти так, що закінчення виконавчого провадження у разі смерті стягувача слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва.

Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.10.2023 у справі №523/2357/20 щодо застосування вищевказаних норми права у подібних правовідносинах.

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

З огляду на викладені норми чинного законодавства правонаступництво у виконавчому провадженні означає перехід прав і обов`язків сторони виконавчого провадження (стягувача або боржника) від однієї особи (правопопередника) до іншої особи (правонаступника), у зв`язку з правонаступництвом у матеріальних правовідносинах.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони із спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула з таких правовідносин.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 24 липня 2019 року в справі № 686/5377/18, від 10 квітня 2024 року у справі № 758/3507/16-ц.

Отже, судом встановлено, що здійснення права стягувача на отримання аліментів на дитину за рішенням суду у правовідносинах щодо стягнення аліментів допускає правонаступництво.

Згідно ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення.

За змістом ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У контексті положень статей 129, 129-1 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 2, 18 ЦПК України виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.

Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли з приводу виконання рішення суду про стягнення аліментів на дитину.

Внаслідок смерті матері дитини ОСОБА_2 , на ім`я якої стягувалися аліменти, обов`язок боржника ОСОБА_1 , який випливає з цього рішення суду, сплатити заборгованість по аліментах, яка виникла у зв`язку з несплатою аліментів на дитину, не припинився.

Відповідно до п.2 ч.9ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІза наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобамидо погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Частиною десятою статті 71 Закону №1404-VІІІ визначено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1)якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2)використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку,а бо дитини з інвалідністю; 3)проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

За приписами п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

У справі «Soering vs UK» від 7 липня 1989року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

З наведеного вище вбачається, що у разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні, що державний виконавець і зробив.

Враховуючи наведене, а також наявність заборгованості зі сплати аліментів у державного виконавця не було правових підстав виносити постанову про зняття арешту із майна належного боржнику та не вчиняти інші дії, які оскаржує боржник.

Враховуючи викладене вище, а також те, що оскаржувані рішення та дії державного виконавця вчинені ним відповідно до вимог чинного законодавства і в межах його повноважень, тому суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити за її безпідставністю та необґрунтованістю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та протиправну бездіяльність державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.О. Юзефович