Справа № 539/1907/25
Провадження № 2/539/48/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді Даценка В.М.,

за участю секретаря Шрейтер С.О.,

представника позивача Іващенка О.Г.

відповідачки ОСОБА_1

та представників відповідача Гнідаша С.О., Манжари М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Лубни, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просила зобов`язати останню звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності, площею 0,0132 га., яка межує із земельною ділянкою кадастровий номер :01:023:0004, шляхом демонтажу залізобетонних конструкцій з елементами профнастилу та видалення садових насаджень за власний рахунок.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішеннями Лубенської міської ради від 20.07.2012 та 30.12.2012 відповідно, було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою та затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , загальною площею 0,0385 га., кадастровий номер :01:023:0004, для індивідуального садівництва за адресою АДРЕСА_1 і надано вказану земельну ділянку у власність останнього. При цьому ОСОБА_3 було зобов`язано виконувати обов`язки власника земельної ділянки, відповідно до вимог ст.91 Земельного кодексу України.

В подальшому на розгляді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області перебувала цивільна справа №539/4270/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Лубенської міської ради, третя особа ТОВ «Інвестземсервіс» про захист права власності, усунення перешкод у користуванні, шляхом скасування рішень органу місцевого самоврядування.

Предметом даного позову були вимоги щодо визнання протиправними та скасування вищевказаних рішень міської ради, яким було надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку та затвердження проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки і надання її у власність ОСОБА_3 , а також визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 10.05.2013 на ім`я ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 0,0385 га., кадастровий номер :01:023:0004, для індивідуального садівництва за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.12.2022, яке набрало законної сили 13.01.2023 у задоволенні даного позову було відмовлено. Однак, під час судового розгляду встановлено, що порушення норм земельного законодавства власником спірної земельної ділянки, оскільки він фактично користувався більшою територією, ніж площа переданої йому земельної ділянки. Наведене підтверджується висновком проведеної у справі комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №1016/1035 від 30.07.2021. Тобто експертом встановлено, що ОСОБА_3 , фактично самовільно захопив та користується земельною ділянкою площею 0,0132 га, вздовж огородженою бетонним парканом.

Позивач вказує, що огородження самовільно захопленої земельної ділянки фактично призвело до звуження проїзної частини дороги та відсутності пішохідної зони, що не відповідає вимогам п.5.1.1 таблиці 5.1, 5.2 та таблиці 5.2 ДБН В.2.3-5.2018 «Вулиці та дороги населених пунктів», що також підтверджено актом обстеження земельної ділянки №1 від 04.02.2025.

Усунення виявлених порушень земельного законодавства та норм ДБН можливе шляхом зобов`язання власника земельної ділянки з кадастровим номером :01:023:0004 привести у відповідність до фізичних характеристик дану земельну ділянку (площа, межа та конфігурація).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадщину після його смерті у відповідності до ст.1268 ЦПК України прийняла дружина ОСОБА_1 . Тож враховуючи вищевикладене, а також наявність відкритої спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , вимоги щодо звільнення самовільно захопленої земельної ділянки пред`явлено до неї.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.04.2025 відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

22.05.2025 відповідачкою в особі представника ОСОБА_5 було подано відзив на позовну заяву, в якому вони прохають у задоволенні позовних вимог Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Так, позивач при зверненні до суду посилається на висновок експерта №1016/1035 від 30.07.2021, однак позиція позивача суперечить дійсним обставинам справи, зокрема не враховано, що матеріали на яких проводилось експертне дослідження отримані з грубим порушенням вимог ЦПК, а відтак висновок експерта одержаний з порушенням порядку, встановленого законом та відповідно вказаний доказ суд не бере до уваги відповідно до частини 1 статті 78 Цивільного процесуального кодексу України. Для отримання вихідних даних які були використані у висновку експерта стороною в справі №539/4270/19 було залучено спеціаліста. Однак, суд спеціаліста в справі №539/4270/19 не призначав. До того ж вищевказаний висновок також не свідчить про незаконність рішення Лубенської

міської ради 2012 року. Так, вихідними даними для такого висновку стали фізичні

параметри проїзду (між огорожами сусідів) станом на день проведення експертизи.

Такий проїзд сформувався в тому рахунку після передачі земельної ділянки іншим

сусідам, взаємних порушень, допущених сусідами при встановлення огорожі, тощо.

Тобто висновки, наведені в експертизі, не доводить, що при прийнятті оскаржуваного

рішення Лубенської міської ради у 2012 році були порушені норми законодавства. Що стосується акту обстеження земельної ділянки №1 від 04.02.2025, то таке обстеження було проведено без використання будь-якого обладнання і відповідно не може взагалі

свідчити про встановлення фактів та обставин для виявлення, визначення,

вимірювання яких спеціальне обладнання є обов`язковим. (а.с.57-94).

26.05.2025 позивачем подано до суду відповідь на відзив у якому останній вважає, що висновок експерта №1016/1035 від 30.07.2021 є належним та допустимим доказом оскільки дана експертиза призначена ухвалою суду, експерта попереджено про кримінальну відповідальність. Даний висновок не був спростований повторною експертизою та не підлягає сумніву у даній справі (а.с.134-136).

02.06.2025 відповідачкою подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просили відмовити в позові з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с.150-153).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представники прохали в задоволенні позову відмовити.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ст. 13 Конституції України визначає, що від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно ст. ст. 142 - 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку.

Відповідно до частин першої-другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

За змістом статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (частина п`ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»),

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. За змістом вказаної норми громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого

самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власнику землі або землекористувачу без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення земельних ділянок здійснюється за рішенням суду.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру Прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки кадастровий номер :01:023:0005, площею 0,1 га, кадастровий номер :01:023:0006, площею 0,0223 га, кадастровий номер :01:023:0004, площею 0,0385 га, за вищевказаною адресою належать на праві приватної власності гр. ОСОБА_3 (а.с.37-40).

Рішенням Лубенської міської ради від 20.07.2012 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», надано дозвіл громадянину ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення за рахунок земель запасу земельної ділянки площею 0,0385 га з цільовим призначенням для ведення садівництва за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Рішенням Лубенської міської ради від 30.10.2012 «Про вилучення, надання земельних ділянок у власність та користування юридичним і фізичним особам для різного цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 , загальною площею 0,0385 га, кадастровий номер :01:023:0004, для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 і надано вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_3 (а.с.16).

Разом із тим, під час судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 , отримавши у власність земельну ділянку кадастровий номер :01:023:0004 для садівництва фактично користувався більшою територією, ніж площа переданої йому земельної ділянки.

Так, згідно висновку комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №1016/1035 від 30.07.2021, проведеної під час розгляду цивільної справи №539/4270/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Лубенської міської ради, третя особа ТОВ «Інвентземсервіс» про захист права власності, усунення перешкод у користуванні, шляхом скасування рішень органу місцевого самоврядування, було встановлено, що ОСОБА_3 фактично користується більшою територією, ніж надано йому у власність. Тому фізичні характеристики території, якою фактично користується ОСОБА_3 відрізняються від фізичних характеристик, зазначених у правовстановлюючих документах на земельну ділянку з кадастровим номером :01:023:0004; фактична ширина АДРЕСА_1 між огорожею домоволодіння АДРЕСА_2 та огорожею, що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 знаходиться в межах від 7,04 м до 3,34 м. Фактична ширина проїзної частини провулку між огорожею домоволодіння АДРЕСА_2 та огорожею, що знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_3 складає від 2,2 м до 2,4 м, має одну смугу руху. Наявність тільки однієї смуги проїзної частини, фактичної її ширини в межах від 2,2 м до 2,4 м, відсутність пішохідної зони тротуару між огорожею домоволодіння АДРЕСА_2 та огорожею, що знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 , не відповідає вимогам п.5.1.1, таблиці 5.1, 5.2. та таблиці 5.2. ДБН В.2.3-5.2018 «Вулиці та дороги населених пунктів».Тобто, експертом встановлено, що ОСОБА_3 фактично самовільно захопив та користується більшою територією, ніж надано йому у власність, а саме площею 0,0132 га, яка вздовж огороджена бетонним парканом (а.с.17-29).

Відповідач вказує на недопустимість вказаного доказу - висновку комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №1016/1035 від 30.07.2021. Свою позицію мотивує тим, що для отримання вихідних даних, які були використані у висновку експерта, стороною у справі №539/4270/19 було залучено спеціаліста сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_6 . Цей спеціаліст за результатами топографо-геодезичної зйомки склав план проїзної частини у АДРЕСА_3 . Однак, в порушення вимог ч.1 ст.74 ЦПК України суд цього спеціаліста в справі №539/4270/19 не призначав. Таким чином висновок цього спеціаліста є недопустимим доказом, що відповідно вказує на недопустимість і самої експертизи.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача.

Дослідивши матеріали справи № 539/4270/19 судом встановлено, що при проведення вказаної експертизи дійсно було використано план проїзної частини у АДРЕСА_3 , складений за результатами топографо-геодезичної зйомки, виконаної сертифікованим інженером-землевпорядником В.М.Клепанем.

Вказані матеріали були виготовлені за клопотанням позивача та передані судом експерту для дослідження (а.с.115, 116, т.2, справа № 539/4270/19).

Відповідно до ч.1 ст.107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За нормами ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Системний аналіз вказаних норм процесуального права вказує на те, що сторони вільні у наданні суду тих доказів, які вони вважають необхідними для доведення обставини, що мають значення для справи. Такими доказами можуть бути письмові докази, речові докази, показання свідків, тощо. Керуючись принципом змагальності інша сторона має право заперечувати належність, достатність, допустимість таких доказів. Надавши оцінку таким доказам суд визначає матеріали, які необхідно надати експерту для проведення експертизи.

План проїзної частини у АДРЕСА_3 , складений за результатами топографо-геодезичної зйомки, виконаної сертифікованим інженером-землевпорядником В.М.Клепанем, є належним та допустимим засобом доказування, може бути переданий для проведення експертизи. Позиція відповідача про те, що таким доказом може бути виключно висновок спеціаліста, залученого судом в порядку ч.1 ст.74 ЦПК України, суд вважає таким, що не відповідає наведеним нормам процесуального права.

В свою чергу під час розгляду справи № 539/4270/19, а також під час розгляду цієї справи відповідач не висловлював заперечення щодо можливих порушень вимог законодавства при його складанні, тобто не заперечував правильність самого висновку ОСОБА_6 . Суть його заперечень зводилася лише щодо процедурних порушень.

Крім того, в судовому засіданні відповідачу було роз`яснено право на призначення повторної експертизи у випадку незгоди з результатами комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №1016/1035 від 30.07.2021 року, однак остання від реалізації такого права відмовилася.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами у справі доведено факт порушення відповідачем земельного законодавства, внаслідок чого вона фактично користується більшою територією, ніж площа переданої земельної ділянки.

При вирішенні питання належного відповідача суд виходить з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №7, згідно актового запису про смерть №102, реєстраційний номер №9 від 24.01.2023 року (а.с.31-34).

Спадкоємцем майна належного померлому ОСОБА_3 та належним відповідачем у даній справі відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України є його дружина ОСОБА_1 , оскільки вона фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка (а.с.140-148).

Заявою від 16.06.2023 року дочка померлого ОСОБА_7 відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (т.1, а.с.140).

У зв`язку з вищевикладеним, під час підготовки справи до розгляду представник позивача уточнив свої позовні вказавши, що вимоги щодо звільнення самовільно захопленої земельної ділянки пред`явлено до ОСОБА_1 (т.1, а.с.192-195).

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України.

З моменту відкриття спадщини позивач як спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, набув право володіння та право користування спадковим майном і набуте право ним розпорядитися після оформлення спадщини (Постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц)

Згідно акту обстеження земельної ділянки наданої у власність ОСОБА_3 , загальною площею 0,0385 га (кадастровий номер :01:023:0004) для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1 № 1 від 04.02.2025 р., були виявлені порушення земельного законодавства, а саме, ст.ст. 211, 212 Земельного кодексу України і підтверджено факт самовільного захоплення земельної ділянки комунальної власності, шляхом огородження її бетонними конструкціями з елементами профнастилу та садовими насадженнями, загальною площею 0,0132 га. При цьому, огородження самовільно захопленої земельної ділянки фактично призвело до звуження проїзної частини дороги та відсутності пішохідної зони (а.с.13).

Отже, позивач правомірно пред`явлено вимоги саме до ОСОБА_1 , яка є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 та яка наразі продовжує користуватися його земельною ділянкою поза встановлених меж. Факт користування земельною ділянкою відповідачка не заперечує.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, порушене і підлягає судовому захисту, а позов задоволенню.

Інші доводи відповідача є декларативними та не спростовують висновку суду про обґрунтованість позову.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності- задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності, площею 0,0132 га., яка межує із земельною ділянкою кадастровий номер :01:023:0004, шляхом демонтажу залізобетонних конструкцій з елементами профнастилу та видалення садових насаджень за власний рахунок

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Лубенської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

-позивач Лубенська міська рада, , адреса місця знаходження: Полтавська область, м.Лубни, вул. Я,Мудрого, 33;

-відповідачка ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання/реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М.Даценко