Провадження №2/145/135/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( з а о ч н е )

"16" січня 2026 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Копилової Л. В. ,

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з нього основний борг в сумі 3 000 (три тисячі) 00 доларів США.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1476 (одна тисяча чотириста сімдесят шість) гривень 54 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 13.03.2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, згідно якого Позикодавець передав Позичальнику грошову суму - 3 000 (три тисячі) дол. США, що еквівалентно 124 006 (сто двадцять чотири тисячі шість) грн. 68 коп. по курсу НБУ станом на дату отримання коштів, строком до 13 травня 2025 року. Позика за цим договором є безвідсотковою. Якщо Позичальник не поверне позичену суму грошей до вказаного в п. 3 терміну, Позикодавець має право пред`явити цей договір до стягнення суми позики. В строк, визначений сторонами, тобто 13.05.2025 р., борг повернуто не було.

На розгляд справи до суду позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, представник позивача надала суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу в їх відсутності, підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 на розгляд справи до суду не з`явився, про час та місце її розгляду повідомлений в установленому законом порядку.

Суд визнає неявку відповідача з неповажних причин та у відповідності зі ст.280 ЦПК України за згодою позивача вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.03.2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики, згідно якого Позикодавець передав Позичальнику грошову суму - 3 000 (три тисячі) дол. США, що еквівалентно 124 006 (сто двадцять чотири тисячі шість) грн. 68 коп.по курсу НБУ станом на дату отримання коштів, строком до 13 травня 2025 року. Позика за цим договором є безвідсотковою. Якщо Позичальник не поверне позичену суму грошей до вказаного в п. 3 терміну, Позикодавець має право пред`явити цей договір до стягнення суми позики.

В строк, визначений сторонами, тобто 13.05.2025 р., борг не повернуто.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Тобто, відповідно до положень цивільного законодавства, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обов`язковим. Відповідач ОСОБА_2 , укладаючи договір позики, погодився з його умовами, що були письмо зафіксовані: сумою грошових коштів, строком повернення, відсутністю процентної ставки. Однак свої зобов`язання не виконав та не повернув позивачу борг в обумовлений строк.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на його користь суми боргу за договором позики в розмірі 3000 дол. США.

Також за правилами ч.1, п.1) ч.3 ст. 133, ч.2 ст. 137, п.1) ч.2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень. Підстав для зменшення такої суми витрат, чи невідповідність її розміру критерію розумності, співмірністю із складністю справи та проведеним обсягом робіт, в ході судового розгляду встановлено не було.

Окрім цього, на підставі ст.141 ЦПК України на користь позивачки підлягає стягненню також сплачений нею при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір в розмірі 1476 грн. 54 коп.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , основний борг 3 000 (три тисячі) 00 доларів США.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1476 (одна тисяча чотириста сімдесят шість) гривень 54 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Тиврівського районного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 січня 2026 року.

Суддя Копилова Л. В.