КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-з/824/120/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,
розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Холдингова компанія «Київміськбуд», третя особа: ОСОБА_2 , про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири та стягнення внесеної передоплати,
У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року позов задоволено.

Розірвано попередній договір купівлі-продажу квартири від 10 червня 2021 року, укладений між ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лищук Л. А. та зареєстрований у реєстрі за №3445.

Стягнуто з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 суму внесених грошових коштів (передоплати) за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 10 червня 2021 року у розмірі 1 111 932, 80 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь держави судовий збір у розмірі 12 330, 52 грн.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 травня 2025 року стягнуто з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 50 000 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням та додатковим рішенням суду, відповідач ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» подав апеляційні скарги, в яких просив рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, відмовити у стягненні судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року апеляційні скарги ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» залишено без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 березня 2025 року та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 травня 2025 року залишено без змін.

У своїх відзивах на апеляційні скарги представник позивача ОСОБА_1 адвокат Орлов О.О.просив, крім іншого, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, понесені під час розгляду справи у апеляційному суді та надати йому можливість протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення надати суду докази понесення таких витрат.

29 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана адвокатам Орловим О.О. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову. До заяви долучено докази понесених витрат.

Заявник просить стягнути із відповідача 25 000 грн судових витрат, понесених на правову допомогу під час розгляду справи у апеляційному суді.

Заперечення щодо стягнення судових витрат до апеляційного суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, апеляційний суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Частиною 3 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім цього, пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ухвалюючи по справі судове рішення про залишення апеляційної скарги без задоволення, суд не вирішував питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Разом з цим, як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу під час розгляду справи у апеляційному суді.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Про стягнення судових витрат представник позивачки просив у відзиві на апеляційну скаргу.

На підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги суду надано: копію Договору про надання правової допомоги №280723/01-02/11 від 28 липня 2023 року; копію Додаткової угоди до договору №280723/01-02/11 від 28 липня 2023 року про надання правової допомоги від 28 липня 2025 року; копію Додатка № 6 від 22 вересня 2025 року до Договору № 280723/01-02/11 від 28 липня 2023 року; копію Додатка № 7 від 09 жовтня 2025 року до Договору № 280723/01-02/11 від 28 липня 2023 року; копію Акта №6 про надання правової допомоги від 26 грудня 2025 року; платіжну інструкцію 2.355037079.1 (Код документа 8393-9018-3787-5741) від 15 жовтня 2025 року; квитанцію №- від 15 жовтня 2025 року; платіжну інструкцію 2.465217949.1 (Код документа 8401-2533-0506-5779) від 26 грудня 2025 року та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Орлова О.О.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесеніОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

Оцінивши надані позивачем докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд вважає, що заявлені ним до стягнення суми є завищеними, оскільки така послуга як подання клопотання про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи (1200 грн, відповідно до акту про надання правової допомоги) є складовою участі в судовому розгляді, а ознайомлення з апеляційною скаргою та формування правової позиції (500 грн та 1000 грн) - складовою частиною підготовки відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів також вважає, що відсутні правові підстави для розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України витрат на складання заяви про ухвалення додаткового рішення (3500 грн), з огляду на те, що такі витрати не відносяться до безпосередніх витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 914/1564/20, а також додаткових постановах Верховного Суду від 05 липня 2022 року у справі № 910/10507/21, від 23 серпня 2022 року у справі № 909/328/18, від 07 лютого 2023 року у справі № 922/4022/20, від 25 липня 2023 року у справі № 914/4092/21, від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, від 06 вересня 2023 року у справі № 914/131/22, від 14 вересня 2023 року у справі № 911/3076/21, від 20 вересня 2023 року у справі №922/838/22.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, відсутність заперечень з боку відповідача, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат та вважає за необхідне прийняти постанову, якою стягнути з ПрАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу під час розгляду справи у апеляційному суді у загальному розмірі 18 800 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 141, 270, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Холдингова компанія «Київміськбуд» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 18 800 (вісімнадцять тисяч вісімсот) гривень.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома