Справа № 366/2992/25
Провадження № 2/366/302/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2026 с-ще Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді Слободян Н.П., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся», Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс» про розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі Позивач), через свого представника, адвоката Мінгалєєву Н.М. звернулась в суд з позовом до ТОВ «ВП «Полісся», Третя особа ТОВ «Техресурс» (далі Третя особа), у якому просила:

1. Розірвати Договір оренди землі від 05.07.2018 б/н кадастровий номер :03:011:0015, площею 3,0849 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Розважівської сільської ради Вишгородського району Київської області, номер запису про інше речове право: 27629732, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220 та витребувати земельну ділянку площею 3,0849 га, кадастровий номер :03:011:0015, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Розважівської сільської ради Вишгородського району Київської області, із чужого незаконного володіння.

2. Скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, площею 3,0849 га, кадастровий номер :03:011:0015, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Розважівської сільської ради Вишгородського району Київської області, номер запису про інше речове право: 27629732, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 220.

Позов мотивований тим, що Позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:011:0015, площею 3,0849 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Розважівської сільської ради Вишгородського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі спірна земельна ділянка), яку вона набула в порядку спадкування після матері ОСОБА_2

05.07.2018 між Позивачем як Орендодавцем та Відповідачем як Орендарем укладено Договір оренди землі відносно спірної земельної ділянки (далі Договір, Спірний Договір) строком на 15 років з правом пролонгації.

В подальшому, Орендар відчужив право оренди Третій особі.

За умовами Спірного Договору, Відповідач мав сплачувати Позивачу орендну плату у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2987, 18 грн. на рік. Сплата орендної плати визначена сторонами до 31 грудня поточного року.

Однак, станом на час звернення до суду з позовом Відповідач не використовує земельну ділянку взагалі, внаслідок чого вона стала заліснена. Окрім цього, Відповідач не сплачує Позивачу орендну плату 3 роки, у зв`язку з чим Позивач не отримує кошти, які розраховував отримувати за умовами Договору.

ІІ. Рух справи

15.09.2025 позовна заява надійшла до суду.

22.09.2025 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Перший судовий розгляд в порядку письмового провадження, призначений на 27.10.2025, відкладений на 24.11.2025, 10.12.2025 та 19.01.2026.

10.12.2025 суд постановив ухвалу, якою:

поновив представнику Позивача строк для подачі відповіді на відзив та прийняв його до справи;

витребував від Київської обласної філії КП «Реєстрація бізнесу» належним чином завірені копії документів, на підставі яких державним реєстратором Хабібуліною К.В. внесено запис про інше речове право № 27629732 про право оренди ТОВ «Техресурс» спірної земельної ділянки, а саме копії договору купівлі-продажу майнових прав, серія та номер: 23, виданий 15.04.2025, видавник: Сторони Договору.

ІІІ. Позиції сторін

Представник Відповідача подав до суду відзив на позову, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивований тим, що несплата орендної плати відбулась внаслідок непереборної сили (агресії рф проти України). Торгово-промислова палата України опублікувала на своєму офіційному сайті відповідний лист, згідно з яким агресія зс рф є форс-мажорною обставиною.

Крім цього, представник Відповідача зазначає, що він не є належним Відповідачем, оскільки в порядку ч. 5 ст. 93 ЗК України право оренди передане Відповідачем до ТОВ «Техресурс» (Третя особа), а тому останнє має відповідати за позовом.

Представник Третьої особи подав пояснення щодо позову, зміст якого є аналогічним доводам Відзиву.

Представник Позивача подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що Відповідач не підтвердив наявність безпосередньо в нього форс-мажорних обставин сертифікатом ТПП, який і є доказом настання обставин непереборної сили.

Щодо належності Відповідача зазначила, що оскільки Договір оренди укладено з Відповідачем, відповідно останній за його умовами мав сплачувати орендну плату, а не Третя особа, якій передано право оренди, тому саме ТОВ «ВП «Полісся» є належним Відповідачем.

Відповідач заперечення до суду не подав.

Витребувані ухвалою суду від 10.12.2025 докази Київською обласною філією КП «Реєстрація бізнесу» не надано без пояснень причин їх ненадання.

IV. Встановлені судом обставини та застосовані норми

Враховуючи, що розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

4.1. Встановлені обставини справи

Позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:011:0015, площею 3,0849 га (спірна земельна ділянка), на яку вона набула право власності в порядку спадкування за законом, що підтверджується: копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 25.01.2018 приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Ющенко Л.В. та зареєстрованим в нотаріальному реєстрі за № 134 (а.с. 13); витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25.01.2018 (а.с. 14).

06.06.2018 право власності Позивача на спірну земельну ділянку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2018 (а.с. 16)

05.07.2018 між Позивачем як Орендодавцем та Відповідачем як Орендарем укладено Договір оренди землі щодо оренди спірної земельної ділянки (Спірний Договір, Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору, Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить Орендодавцю на праві приватної власності на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності р/н 220 від 02.07.2018.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 37 339, 80 грн. (п. 2.6 Договору)

За п. 3.1 Договору, його укладено на строк 15 років, сплив якого розпочинається з моменту державної реєстрації права оренди в порядку, передбаченому законодавством, але в будь-якому випадку Договір та право оренди є чинними до моменту закінчення збирання урожаю Орендарем.

Відповідно до п. 4.1 Договору, Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 8 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 2987, 18 грн за рік оренди.

Згідно з п. 4.2 Договору, із цієї суми Орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством.

Орендна плата вноситься Орендарем до 31 грудня поточного року, яку Орендар перераховує на банківський рахунок Орендодавця та/або через касу Орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку (п. 4.5 Договору).

Відповідно до абзацу другого п. 6.2 Договору, який визначає умови передачі земельної ділянки в оренду, визначено, що без додаткової письмової згоди Орендодавця, на підставі цього договору та у відповідності до Закону України «Про оренду землі», Орендар вправі передати земельну ділянку або її частину в суборенду іншим юридичним чи фізичним особам без зміни її цільового призначення. Умови договору суборенди землі повинні обмежуватись умовами договору оренди землі і не суперечити йому. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного Договором оренди землі. У разі припинення договору оренди землі чинність договору суборенди припиняється.

За положеннями абзацу п`ятого п. 9.4 Договору, Орендар земельної ділянки зобов`язаний вчасно сплачувати всі належні за цим Договором платежі.

Відповідно до положень п.п. 13.1, 13.2 за невиконання чи неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та умов Договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо доведе, що порушення сталося не з її вини (а.с. 19-22).

Право оренди земельної ділянки за Спірним Договором зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.08.2018 (а.с. 23-24)

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.08.2025, право оренди належної Позивачу спірної земельної ділянки перейшло до ТОВ «ТЕХРЕСУРС» на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав № 23 від 15.04.2025. Номер запису про інше речове право: 27629732 (а.с. 25-26)

Суд постановив ухвалу про витребування документів, на підставі яких проведена державна реєстрація переходу права оренди від Відповідача до Третьої особи, однак така ухвала не виконана.

Разом з цим, як стверджує Відповідач, що ніким не оспорюється, передача права оренди від останнього до Третьої особи відбулась на підставі положень ч. 5 ст. 93 ЗК України.

Як вбачається з відомостей з державного реєстру ФОП про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору Позивача станом на 05.03.2025, за період з січня 2021 по грудень 2024 (а.с. 27-32), Відповідач перераховував Позивачу кошти за користування земельною ділянкою:

У жовтні 2021 3360,58 грн, з них податки 604, 90 грн та 50, 41 грн. військовий збір, а всього з урахуванням утриманих податків 2705, 27 грн (а.с. 28, 29 дві копії одного листа);

У грудні 2022 3360,58 грн, з них податки 604, 90 грн та 50, 41 грн. військовий збір, а всього з урахуванням утриманих податків 2705, 27 грн (а.с. 30).

З наданої Відповідачем довідки про виплату орендної плати Позивачу (а.с. 70) вбачається, що Відповідач виплачував Позивачу за оренду землі такі суми (з урахуванням утриманого податку):

1 185, 87 грн 23.11.2018;

2705, 27 грн 14.06.2016 (імовірно описка в році написання);

2705, 27 грн 17.09.2020;

2705, 27 грн 22.10.2021.

В період з 2022 по 2024 кошти не виплачувались.

Суд зазначає, що в наданій Відповідачем Довідці відсутні відомості про виплату Позивачу коштів за оренду землі у 2022 році, однак наявність такої виплати вбачається з наданих Позивачем відомостей (а.с. 30).

Таким чином, з наданих сторонами документів вбачається, що Відповідач сплачував Позивачу орендну плату в такі періоди:

1 185, 87 грн у листопаді 2018;

2705, 27 грн 14.06.2016 (імовірно описка в році написання);

2705, 27 грн у вересні 2020;

2705, 27 грн у жовтні 2021;

2705, 27 грн у грудні 2022.

Відомостей про орендну плату в період 2023-2025 до суду не надано.

4.2. Оцінка суду

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зміст позовних вимог та позицій сторін під час розгляду справи, суду належить надати відповідь на такі питання:

чи є ТОВ «ВП «Полісся» належним Відповідачем у справі з огляду на перехід права оренди у 2025 році до Третьої особи;

чи використовувалась земельна ділянка Відповідачем та які наслідки її невикористання;

чи допустив Відповідач систематичність несплати орендної плати з власної вини чи внаслідок обставин непереборної сили та наслідки цього;

чи можуть бути у цьому випадку задоволені вимога про витребування спірної земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди за Третьою особою.

4.2.1. Щодо належності Відповідача

Судом встановлено, що Договір оренди землі укладено між Позивачем як Орендодавцем та Відповідачем як орендарем 05.07.2018 строком на 15 років з правом пролонгації, строк дії якого обчислюється з дня державної реєстрації Договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто з 21.08.2018 (а.с. 23-24).

За умовами п. 1.1 Договору, Відповідач її використовує для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб є правом емфітевзису (п. 3 ч. 1 ст. 395 ЦК України)

Станом на 18.08.2025 право оренди належної Позивачу спірної земельної ділянки перейшло до ТОВ «ТЕХРЕСУРС» на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав № 23 від 15.04.2025, укладеного між Відповідачем та Третьою особою, що ніким не оспорюється (а.с. 25-26)

Законами України № 1423-IX від 28.04.2021, № 3065-IX від 02.05.2023 частину 5 ст. 93 ЗК України викладено в такій редакції:

право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом. Відчуження, передання у заставу (іпотеку) права оренди земельної ділянки здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюється відчуження або на користь якої передається у заставу (іпотеку) право оренди землі. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством.

Ці зміни набрали законної сили в нинішній редакції 08.06.2023.

Відповідно до ч. 9 ст. 93 ЗК України відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно зі ст. 8-3 Закону України «Про оренду землі» особа, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, має право передати таку земельну ділянку в оренду. Така особа залишається відповідальною перед власником земельної ділянки за виконання своїх зобов`язань за договором емфітевзису.

Умови договору оренди земельної ділянки, що використовується на праві емфітевзису, мають обмежуватися умовами договору емфітевзису та не суперечити йому.

Строк оренди земельної ділянки, що використовується на праві емфітевзису, не може перевищувати строку користування такою земельною ділянкою на праві емфітевзису.

У разі припинення договору емфітевзису чинність договору оренди припиняється.

Отже, законодавцем регламентовано можливість Орендаря відчужувати право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення без погодження такого відчуження з власником земельної ділянки. Разом з цим саме первинний Орендар залишається відповідальним перед Орендодавцем за виконання умов Договору.

Тому, оскільки Відповідач є первинним орендарем спірної земельної ділянки, яку він використовує на праві емфітевзису відповідно до умов Договору, він не звільняється від обов`язку виконання умов Договору оренди навіть за умови відчуження права оренди Третій особі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Позивач вірно визначилась з Відповідачем ТОВ «ВП «Полісся», яке має належно виконувати умови Договору, а також вірно визначила ТОВ «ТЕХРЕСУРС» Третьою особою, оскільки це рішення може вплинути на його права та обов`язки.

Тому, позовні вимоги в частині розірвання Договору оренди землі пред`явлено до належного Відповідача з вірним визначенням Третіх осіб, на права чи обов`язки яких може вплинути ухвалене рішення.

4.2.2 Щодо невикористання земельної ділянки

В обґрунтування позовних вимоги як на підставу для розірвання Договору оренди землі представник Позивача, крім іншого, посилається на те, що Відповідач не використовує взагалі земельну ділянку, внаслідок чого вона стала заліснена.

Однак, суд з такими доводами як на підставу для розірвання Договору погодитись не може з таких підстав.

У вирішенні спорів про розірвання договору оренди земельної ділянки судам слід враховувати, що відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених умовами договору, та з підстав, визначених статтями 24 і 25 Закону України

«Про оренду землі», у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також з підстав, визначених ЗК України та іншими законами України.

У разі встановлення порушень, передбачених статтею 143 ЗК України, зокрема, коли земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, визначеним умовами договору, та у спосіб, що суперечить екологічним вимогам, суди мають правові підстави для задоволення вимог про розірвання договору оренди на підставі статті 32 Закону України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами,

які суперечать екологічним вимогам, використання земельної ділянки

не за цільовим призначенням.

Крім того, згідно з частиною другою статті 12 ЦК України нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Поняття «невикористання земельної ділянки за призначенням» та «використання земельної ділянки не за цільовим призначенням» різні за правовою природою, останнє з яких застосовується до випадків, коли на земельній ділянці із певним цільовим призначенням здійснюється діяльність, яка виходить за межі цього цільового призначення. Використання не за цільовим призначенням передбачає дію використання, а за невикористання (бездіяльність) не передбачається позбавлення права користування.

Такі висновки викладені у постанові КЦС ВС від 25.03.2020 у справі № 715/214/17-ц.

Тому, зазначені Позивачем доводи суд відхиляє.

4.2.3. Щодо систематичності несплати орендної плати як підстави розірвання договору

За положеннями ч. 1 ст. 526, ст.ст. 530, 631 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, у визначений сторонами строк. Закінчення строку договору не звільняє сторону від відповідальності за порушення, які настали під час його дії.

За ч. 2 ст. 651 ЦК України Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За ч.ч. 1, 2 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне положення закріплене в ч. 1 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до п.п. «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

За ст. 15 закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За ст. 25 цього Закону, Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 цього Закону, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

За змістом положень статті 651 ЦК України та статті 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі» дострокове розірвання договору оренди землі на вимогу сторони у разі відсутності згоди на це іншої сторони може бути здійснено тільки в судовому порядку, зокрема у разі використання землі не за цільовим призначенням та через систематичну несплату орендної плати (Постанова КГС ВС від 03.12.2019 у справі № 925/1596/17)

Систематична (два та більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, є підставою для розірвання договору оренди, а разове порушення умов договору оренди в цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання (постанова ВП ВС від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17).

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (постанова КГС ВС від 17.08.2021 у справі № 923/410/20)

Судом встановлено, що з дня укладення спірного Договору і до дня звернення в суд з позовом Відповідач не здійснив сплату орендної плати за 2023 та 2024 роки. При цьому строк платежу за 2025 рік станом на час подання позову до суду не настав.

Тобто факт несплати орендної плати становить 2 рази, що підпадає під визначення систематичної несплати.

Викладене свідчить про істотне порушення умов спірного Договору, яке полягає в систематичній несплаті орендної плати, що відповідно до положень ст. 651 ЦК України, п.п. «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України, ст.ст. 15, 25, 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для припинення договору оренди землі шляхом його розірвання.

Доводи відповідача про несплату орендної плати внаслідок настання обставин непереборної сили суд відхиляє.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.1 ст.617 ЦК, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України та ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні").

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним

Викладене узгоджується з висновками, викладеними в п.38 постанови ВС від 21.07.2021 у справі №912/3323/20.

Представник Відповідача посилається на обставини непереборної сили, які підтвердженні опублікованим листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022.

ТПП України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Цей лист ТПП України адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 (що прийнята після подання касаційної скарги у даній справі) зазначено, що лист ТПП від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22 викладено висновок про те, що лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

Отже, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Такий же висновок викладено у постанові ВС від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22.

Отже, саме по собі посилання Відповідача на лист ТПП не доводить, що він не виконав умови Договору внаслідок непереборної сили.

Крім цього, суд звертає увагу, що наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання Відповідачем умов Договору може бути не ЛИСТ, а сертифікат ТПП за таких умов.

У постанові ОП КГС від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 Верховний Суд зазначив таке.

Сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).

Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

У постанові ВС від 07.06.2023 у справі 906/540/22 зазначено, що сертифікат ТПП не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставини форс-мажору мають оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі №908/2287/17, від 21.07.2021 у справі №912/3323/20, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).

Водночас сертифікат ТПП не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом бо договором.

Зважаючи на такі висновки, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні.

Водночас, навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Така позиція викладена у постанові ВС від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22.

З огляду на викладене, доводи Відповідача та Третьої особи про наявність обставин непереборної сили шляхом посилання лише на наявність листа ТПП суд відхиляє.

Інших доказів, які б свідчили про дійсне існування обставин, які б унеможливили виконання Відповідачем умов Договору оренди суду не надано.

У зв`язку з викладеним, позовні вимоги в частині розірвання Спірного Договору внаслідок систематичної несплати орендної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

4.2.4 Щодо вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

Заявлена вимога задоволенню не підлягає.

По-перше, заявлена вимога є передчасною з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 34 цього Закону, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Таким чином, у разі розірвання договору оренди землі в судовому порядку, в орендаря виникає обов`язок з повернення земельної ділянки орендодавцю після набрання судовим рішенням законної сили, яким розірвано відповідний договір.

Рішення суду першої інстанції не є остаточним та може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Тому, вимога про повернення земельної ділянки на користь орендодавця у цьому випадку є передчасною і вона може бути заявлена після набрання судовим рішенням про розірвання договору оренди законної сили та за умови, якщо користувач земельної ділянки не буде її повертати власнику.

По-друге, вимога заявлена до неналежного Відповідача з огляду на таке.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18.08.2025, право оренди належної Позивачу спірної земельної ділянки перейшло до ТОВ «ТЕХРЕСУРС» на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав № 23 від 15.04.2025, укладеного між Відповідачем та Третьою особою, що ніким не оспорюється (а.с. 25-26)

Тому, станом на час розгляду справи земельна ділянка перебуває на праві оренди відповідно до положень ч. 5 ст. 93 ЗК України у ТОВ «ТЕХРЕСУРС», яке виступає в цій справі не як співвідповідач, а як Третя особа, відповідно належним Відповідачем за цією вимогою має бути саме ТОВ «ТЕХРЕСУРС», а не ТОВ «ВП «Полісся».

4.2.5 Щодо вимоги про скасування державної реєстрації права оренди

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23.08.2018 (а.с. 23-24) та з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18.08.2025 (а.с. 25-26), право оренди Відповідача та Третьої особи мають один і той самий номер запису про інше речове право: 27629732.

Отже, скасування цієї державної реєстрації стосується як ТОВ «ВП «Полісся», яке визначено у справі Відповідачем, так і ТОВ «ТЕХРЕСУРС», яке визначено в статусі Третьої особи.

Відповідно, за цієї позовною вимогою мають відповідати одночасно ТОВ «ВП «Полісся» та ТОВ «ТЕХРЕСУРС».

Відповідати за позовними вимогами можуть лише Відповідачі, до яких і заявляються позовні вимоги.

Однак, у цьому випадку, заявляючи позовну вимогу про скасування державної реєстрації, за якою мають відповідати дві юридичні особи, Позивач визначив Відповідачем лише одну особу, у зв`язку з цим ця вимога заявлена не до повного кола Відповідачів.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц, № 372/51/16-ц).

Верховний Суд у постановах від 17.05.2021 у справі № 309/2340/15 (провадження № 61-16776св20), від 01.04.2025 у справі 953/7076/23 (провадження № 61-12152св24) від 09.07.2025 у справі № 751/222/21 (провадження № 61-3278св25) та інших зазначав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити через неналежний склад відповідачів, так як незалучення всіх належних відповідачів виключає можливість вирішення судом цього спору по суті заявлених вимог.

Пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові та виключає необхідність надавати оцінку іншим аргументам скаржника, які стосуються передусім з`ясування обставин обґрунтованості/необґрунтованості позову, оскільки дослідженню цих обставин має передувати встановлення належного суб`єктного складу учасників спірних правовідносин (близький за змістом висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/15792/20 та у постанові Верховного Суду від 04.06.2025 у справі 914/3674/23.

V. Судові витрати

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час звернення до суду з позовом Позивач сплатила судовий збір:

за вимогу про розірвання договору оренди землі 1211, 20 грн. (а.с. 48);

за вимогу про скасування державної реєстрації 1211, 20 грн. (а.с. 53);

У зв`язку з тим, що позовна вимога про розірвання договору оренди землі задоволена, а у задоволені вимоги про скасування державної реєстрації відмовлено, на підставі ст. 141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн пропорційно задоволеним серед заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4 , 12 , 76, 141 ,258 , 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір оренди землі б/н, укладений 05.07.2018 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «ПОЛІССЯ» про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером :03:011:0015, площею 3,0849 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Розважівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «ПОЛІССЯ» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 19.01.2026.

Повне найменування сторін

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Представник позивача: адвокат Мінгалєєва Надія Мансурівна (Київська область, Бучанський район, с. Петропавлівська Борщагівка. РНОКПП: НОМЕР_2 )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» (Житомирська область, Коростенський район, с. Радчиці, вул. Шевченка, 39. Код )

Представник Відповідача: адвокат Приходько Ігор Степанович ( АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_3 )

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс» (Житомирська область, Коростенський район, с. Радчиці. Код )

Суддя Н.П. Слободян