Харківський районний суд Харківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року

Справа №635/1946/24

Провадження №2/635/2122/2026

селище Покотилівка Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Карасави І.О.,

секретаря судового засідання - Дерелюк К.О.,

за участю:

прокурора в інтересах держави - Костогризова В.О.,

представника позивача - Мартиненко О.С.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду цивільну справу за позовом Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Керівник Харківської окружної прокуратури Харківської області, який діє в інтересах держави в особі Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить усунути перешкоди у здійсненні Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області права користування та розпорядження землями водного фонду, а саме: повернути земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0091 площею 1.5152 га від ОСОБА_1 на користь Безлюдівської селищної ради; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0091 площею 1.5152 га в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням всіх речових прав щодо неї та їх обтяжень. Встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, після набрання рішенням про задоволення позову законної сили, воно є підставою для: скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0091 площею 1.5152 га; державної реєстрації права комунальної власності Безлюдівської селищної ради на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0091 площею 1.5152 га.

В обгрунтування позову, зазначає, що н а підставі розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації від 29.10.2002 №378 «Про передачу в приватну власність земельних ділянок членам КСП «Безлюдівка» передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :07:003:0091 та в подальшому видано державний акт про право власності на вказану земельну ділянку ІІІ-ХР №038373 від 14.11.2002. Вказану земельну успадковано ОСОБА_1 на підставі заповіту від 18.11.2011 зареєстрованого в реєстрі за №3-1146.

Відповідно до інформації ДНВП «Картографія» від 24.10.2023 №617 земельна ділянка з кад. №:07:003:0091 частково перебуває в межах прибережної захисної смуги річки Уди. Надані суду докази підтверджують, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:003:0091 частково входить в межі прибережної захисної смуги річки Уди. Вважає, що надання у приватну власність земельної ділянки, яка знаходяться в межах прибережної захисної смуги річки Уди суперечить положенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначає, що ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного (титульного) володільця земельної ділянки водного фонду і на таку вимогу не поширюється позовна давність.

Прокурор Костогризов В.О. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Від представника позивача Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області наявна заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.

Рух справи

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області про забезпечення позову від 21.02.2024 було накладено арешт шляхом заборони відчуження на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0091 площею 1,5152 га, що на праві власності належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26.02.2024 провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27.01.2025 підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду.

Встановлені фактичні обставини справи, застосовані норми права та мотиви суду

Суд, вислухавши прокурора, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, оцінивши докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, на підставі розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації від 29.10.2002 №378 «Про передачу в приватну власність земельних ділянок членам КСП «Безлюдівка» передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :07:003:0091 та в подальшому видано державний акт про право власності на вказану земельну ділянку ІІІ-ХР №038373 від 14.11.2002.

Як вбачається із заповіту, посвідченого 18 листопада 2011 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, ОСОБА_3 заповів належну йому на праві особистої власності земельну ділянку площею 6,62 га, що розташована на території Безлюдівської селищної ради, Комунарської селищної ради та Пономаренківської селищної ради, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 .

Із заяви ОСОБА_1 , зареєстрованої в книзі обліку спадкових справ №196, спадкова справа №82/2014 слідує, що він прийняв спадщину після смерть батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №2240549 від 14.01.2026 , вбачається, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0091, площею 1,5152га за відповідачем ОСОБА_1 не зареєстроване.

Відповідно до інформації ДНВП «Картографія» від 24.10.2023 №617 земельна ділянка з кадастровим номером :07:003:0091 частково перебуває в межах прибережної захисної смуги річки Уди.

Згідно відповіді Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 23 січня 2024 року №03-22/183 вбачається, що рішення про передачу земельної ділянки за кадастровим номером :07:003:0091 у приватну власність ОСОБА_3 прийняла Харківська районна державна адміністрація у порядку та згідно документів.

Згідно інформації Регіонального офісу водних ресурсів у Харківські області від 10.11.2023 №1535/17-13 та відомостями Публічної кадастрової карти за наявною в офісі інформації частина земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0091 знаходиться на лівому березі р. Уди на відстані менше 50 метрів від русла річки, або в межах прибережної захисної смуги. Межі прибережних захисних смуг зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель. В Офісі відсутня інформація про розробку документації з землеустрою для прибережної захисної смуги біля земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0091.

Згідно з положеннями ч.2 ст.60 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів.

Відповідно до положеннями ч.5 ст.79 Водного кодексу України переліки великих і середніх річок із зазначенням інформації щодо площі їх водозабору складаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, і розміщуються на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до інформації розміщеної на офіційному сайті Державного агентства водних ресурсів України (режим доступу: https://davr.gov.ua/fls18/RTR_f.pdf) річка Уди є притоком річки Сіверський Донець та належить до середніх річок.

Крім того, пунктом 58 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набрав чинності з 27.05.2021, доповнено розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України п. 24, яким передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Починаючи з 27.05.2021 землі водного фонду за межами населених пунктів перейшли у комунальну власність та право розпорядження ними перейшло до відповідних сільських, селищних, міських рад.

Таким чином, надані суду докази, зокрема картографічні матеріали, у сукупності та взаємному зв`язку підтверджують, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:003:0091 частково входить в межі прибережної захисної смуги річки Уди та є земельною ділянкою водного фонду, правом розпоряджатися якою на цей час уповноважена Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статей 19, 20 Земельного кодексу України усі землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі на землі сільськогосподарського призначення й землі водного фонду, а віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції.

Згідно ст. 3 Водного кодексу України усі води(водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води - водотоки(річки, струмки), штучні водойми(водосховища, ставки) і канали, інші водні об`єкти.

До земель водного фонду належать землі, зайняті річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок(ст. 58 ЗК України, ст. 4 ВК України).

До земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі водного фонду, крім випадків, визначених Земельним кодексом України (ч. 4 ст.83, ч.4 ст.84 ЗК України).

Такий єдиний випадок передбачений ч. 2 ст. 59 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).

Додатково, положеннями статті 88 Водного кодексу України визначено, що землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

За змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерела; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у приватну власність.

Таким чином, законодавством визначено лише один випадок можливого безоплатного отримання у власність земель водного фонду (ч. 2 ст. 59 ЗК України) та три випадки можливого отримання громадянином у користування на умовах оренди із земель водного фонду земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови (ч. 4 ст. 59 ЗК України).

При цьому, можливості передання у приватну власність земель водного фонду прибережних захисних смуг законодавством не передбачена.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що надання у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0091, яка знаходяться в межах прибережної захисної смуги річки Уди суперечить положенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України.

Щодо обраного способу захисту цивільних прав та втручання у право мирного володіння майном

Також суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Титул і правовий режим обмежено оборотоздатних земель як об`єктів права власності, які не можуть набуватися приватними власниками, встановлений законодавством і до внесення відповідних змін до законодавства є невід`ємним та незмінним. Доки вказаний правовий титул зберігається, суб`єкт права власності зберігає також і повноваження правової охорони та захисту свого права. Реалізація такого права повинна відбуватися з урахуванням зазначених особливостей, які відмежовують обмежно обороноздатні об`єкти цивільних прав від об`єктів, які можуть перебувати у приватній власності та у вільному обігу між приватними особами.

При визначенні законного володільця спірного майна необхідно враховувати, що право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.

Отже, якщо законом не передбачена можливість набуття особою у приватну власність земель певної категорії, то це означає неможливість отримання такою особою титульного володіння на земельну ділянку певної категорії, зокрема водного фонду.

Крім того, власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним навіть тоді, коли таке майно протиправно або на підставі відповідного титулу використовує інша особа.

Відповідно до статей 330, 387 та 658 ЦК України право власності дійсного власника майна презюмується і не припиняється із втратою майна, це право підлягає захисту протягом усього часу наявності в особи титулу власника майна.

У разі протиправної передачі цих об`єктів у приватну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

Предмет негаторного позову становить вимога власника, який володіє майном, до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що: «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом».

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду з огляду на те, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим.

Отже, зайняття приватним власником земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46).

Таким чином, ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного (титульного) володільця земельної ділянки водного фонду і на таку вимогу не поширюється позовна давність. На вказаному наголошує Верховний суд у постанові від 19.10.2023 у справі №748/2226/22 ухваленої у тотожних до правовідносинах.

Посилання представника відповідача на положення статті 388 ЦК України щодо неможливості витребування майна після спливу 10 років є безпідставними, оскільки спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду та відповідно до статей 58-60 Земельного кодексу України не може перебувати у приватній власності. За таких обставин положення про захист добросовісного набувача не підлягають застосуванню, а добросовісність відповідача не створює правових підстав для збереження права приватної власності на земельну ділянку.

Таким чином, суд встановив, що спірна земельна ділянка частково належить до земель водного фонду, була передана у приватну власність з порушенням вимог земельного та водного законодавства, оскільки землі прибережних захисних смуг не можуть перебувати у приватній власності, а тому положення Цивільного кодексу України щодо добросовісного набувача не підлягають застосуванню до земель, що вилучені з цивільного обороту.

Наявність у прокурора підстав захисту інтересів держави в межах даної справи сторонами під сумнів не ставиться.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого Протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Суд зазначає, у цьому спорі, з огляду на характер правовідносин, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України).

Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Зайняття приватними особами таких земельних ділянок всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.

З огляду на викладене, у спірних правовідносинах загальний інтерес у контролі за використанням земель водного фонду за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації переважає приватний інтерес відповідача у збереженні земельної ділянки у його власності.

Таким чином, повернення державі земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0091 не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов в частині повернння земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0091 від ОСОБА_1 на користь Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі

Прокурор, який дії в інтересах держави, просить також скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0091 площею 1,5152 га в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням усіх речових прав щодо неї та їх обтяжень.

Відповідно до частини 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За приписами статті 79-1 цього Кодексу формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

У позові прокурор зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером :07:003:0091 зареєстрована в Державному земельному кадастрі на підставі розробленої та погодженої у відповідності до вимог чинного законодавства технічної документації із землеустрою як земельна ділянка сільськогосподарського призначення.

Частиною 10 статті 24 вказаного Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються відомості щодо цільового призначення земельної ділянки(категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель). Відповідно до ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відсутність відомостей у Державному земельному кадастрі не свідчить про відсутність права, якщо воно підтверджене державним актом та землеустрою документацією, оформленими до 01.01.2013.

Але, разом з тим, суд звертає увагу, що відомості про зазначену земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0091 в Державному земельному кадастрі відсутні, запис про сформовану земельну ділянку не внесений, а інформація щодо її меж, координат та інших обов`язкових характеристик не міститься.

Відповідно до статей 1, 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державній реєстрації підлягає земельна ділянка як об`єкт кадастрового обліку шляхом внесення відповідного запису до Державного земельного кадастру.

Відсутній запису в Державному земельному кадастрі щодо державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0091, унеможливлює скасування такої реєстрації. Наявність самого кадастрового номера не є безумовним підтвердженням державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Ураховуючи наведене, суд зазначає, що скасуванню може підлягати лише існуючий запис у Державному земельному кадастрі.

Натомість під час судового розгляду, прокурором належними та допустимими доказами не доведено, що спірна земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0091 зареєстрована у Державному земельному кадастрі.

За вказаних обставин заявлена вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Щодо встановлення порядку виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для скасування державної реєстрації права власності є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, яким безпосередньо вирішено спір щодо права на відповідний об`єкт нерухомого майна.

Разом з тим судом установлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :07:003:0091 не зареєстрована в Державному земельному кадастрі як сформований об`єкт цивільних прав. Відомості щодо меж, координат та інших обов`язкових характеристик земельної ділянки - відсутні.

За таких обставин відсутній належним чином сформований об`єкт нерухомого майна, щодо якого може бути здійснено державну реєстрацію або скасування державної реєстрації речових прав у порядку, передбаченому законом.

Суд також враховує, що встановлення порядку виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду та не може підміняти собою вирішення питань, віднесених до компетенції органів державної реєстрації.

Оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази існування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку як на сформований та зареєстрований у Державному земельному кадастрі об`єкт, суд дійшов висновку, що вимога про встановлення порядку виконання рішення суду щодо скасування державної реєстрації права приватної власності та державної реєстрації права комунальної власності є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, прокурором при зверненні до суду в інтересах держави сплачено судовий збір у розмірі 6 056,00 грн за подання позовної заяви, що містила дві позовні вимоги, з яких судом задоволено одну, а також судовий збір у розмірі 1 514,00 грн за подання заяви про забезпечення позову, яку судом задоволено.

Разом з тим, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №169/25/4532/В від 14 серпня 2025 року, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи.

З урахуванням часткового задоволення позову, задоволення заяви про забезпечення позову, а також наявності передбачених законом пільг у прокурора та відповідача щодо сплати судового збору, суд дійшов висновку щодо відсутність підстав для стягнення судового збору з відповідача.

У зв`язку з цим судовий збір, сплачений прокурором за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, підлягає віднесенню за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 12, 81,141, 247, 263-265, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Харківської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0091 площею 1.5152 га Безлюдівської селищної раді Харківського району Харківської області.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Після набрання рішення законної сили арешт, накладений на підставі ухвали Харківського районного суду від 21.02.2024(справа № 635/1946/24) на земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0091 площею 1,5152 га, що на праві власності належить ОСОБА_1 - скасувати.

Судовий збір, сплачений прокурором в інтересах держави в особі Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області за подання позову у розмірі 6 056,00 гривень та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1 514,00 гривень, віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи:

прокурор в інтересах держави в особі Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області - керівник Харківської окружної прокуратури Харківської області, адреса: 61098, Григорівське шосе, 52, м.Харків, тел., e-mail:

позивач - Безлюдівса селищної ради Харківського району Харківської області, , місцезнаходження: 62489, Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, вул. Зміївська, буд. 48, e-mail:

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Повний текст рішення складено 19.01.2026

Суддя І.О. КАРАСАВА