УХВАЛА

19 січня 2026 року

м. Київ

справа № 759/26708/24

провадження № 61-80ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Київтеплоенерго», відповідно до якого просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо формування рахунку на оплату комунальної послуги; визнати протиправною бездіяльність щодо визначення обсягу споживання теплової енергії; визнати недостовірною інформацію, зазначену в рахунку-повідомленні щодо обсягів спожитої будинком теплової енергії та загально будинкових потреб; визнати недостовірною інформацію про опалювальну площу будинку; визнати недостовірним нарахування в сумі 289,03 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва 01 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 03 листопада 2025 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року, у складі судді Поливач Л. Д., апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк - десять днів з дня вручення ухвали, для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Отримавши ухвалу Київського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року ОСОБА_1 подав заяву, відповідно до якої вважав, що звернувшись

з апеляційною скаргою через підсистему Електронний суд 03 листопада

2025 року він не пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду

від 01 жовтня 2025 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року, у складі колегії суддів Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), Стрижеуса А. М.,

Шкоріної О. І., на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва

01 жовтня 2025 року.

04 січня 2026 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року, яку просить скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд або для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки як вбачається із відомостей підсистеми Електронний суд, рішення Святошинського районного суду міста Києва 01 жовтня 2025 року було підписано кваліфікованим електронним підписом судді 02 жовтня 2025 року та доставлено до електронного кабінету ОСОБА_1 03 жовтня 2025 року, а отже апеляційна скарга подана в межах передбаченого законом строку на апеляційне оскарження.

Доводами касаційної скарги також є розгляд справи неповноважним судом, внаслідок порушення порядку визначення суддів для розгляду справи

№ 759/26708/24 в Київському апеляційному суді, оскільки протокол автоматизованого розподілу судової справи № 759/26708/24 не містить всіх необхідних реквізитів, зокрема, дату та час початку та закінчення автоматизованого розподілу, категорію та коефіцієнт складності справи, імена учасників справи, інформацію про визначення списку суддів для участі в автоматизованому розподілу, відомості про підстави здійснення автоматизованого розподілу справи.

Крім того, заявник вказує, що апеляційний суд, в порушення норм процесуального права, витребував справу із суду першої інстанції листом

від 05 листопада 2025 року, в той час як ЦПК України не наділяє

суддю-доповідача повноваженнями витребовувати матеріали судової справи поза межами ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Також звертає увагу, що ухвала Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року в електронній формі, яка доставлена до електронного кабінету ОСОБА_1, не підписана кваліфікованими електронними підписами суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І., які входили до складу колегії, що ухвалила оскаржене судове рішення.

Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Згідно із положеннями статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, неподання у визначений судом строк заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, є самостійною підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії»

від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»

від 21 грудня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»).

Стаття 354 ЦПК України розмежовує дату (день) складення повного судового рішення і дату (день) вручення учаснику справи повного судового рішення.

Ці дати можуть бути відмінні одна від одної, і день вручення учаснику справи повного судового рішення не обов`язково і не завжди є днем складення повного судового рішення.

Різним також є і процесуальний механізм дії строку на апеляційне оскарження залежно від вказаних строків, а саме:

- у випадку подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, строк на касаційне оскарження вважається непропущеним і учаснику справи непотрібно подавати клопотання (заяву) про поновлення цього строку;

- у випадку подання апеляційної скарги зі спливом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, однак протягом тридцяти днів з дня вручення такому учаснику повного судового рішення, строк на апеляційне оскарження вважається пропущеним і особа, в силу закону, має право на поновлення цього строку.

Отже законодавець, у частині другій статті 354 ЦПК України, вказав на поважну причину пропуску строку на касаційне оскарження, яка є підставою для поновлення цього строку.

Водночас за змістом частини першої статті 127 ЦПК України поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, відбувається не з ініціативи суду, а за заявою учасника справи.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що справу

№ 759/26708/24 було розглянуто 01 жовтня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відомості про складення скороченого судового рішення відсутні, а повне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року не містить вказівки на те, що дата його складення є відмінною від дати розгляду справи, зазначеної у вступній частині судового рішення.

З огляду на викладене, визначений законом строк на апеляційне оскарження вказаного рішення суду від 01 жовтня 2025 року сплив 31 жовтня 2025 року.

Оскільки апеляційна скарга була подана 03 листопада 2025 року, апеляційний суд правильно вказав на пропуск строку на апеляційне оскарження і запропонував апелянту подати заяву про поновлення цього строку.

Необхідність подання такої заяви є передбачуваною, не вимагає сплати будь-яких судових зборів та не є обтяжливою для учасників справи.

Натомість ОСОБА_1 , отримавши ухвалу від 18 листопада 2025 року, замість виконання законних вимог апеляційного суду, наполягав на тому, що строк на апеляційне оскарження ним не пропущений.

Верховний Суд не заперечує права учасника справи на відстоювання своєї позиції, однак при цьому необхідно зважати і на положення частини четвертої статті 12 ЦПК України згідно з якими, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Апеляційний суд, залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в ухвалі від 18 листопада 2025 року роз`яснив йому, що процесуальним наслідком невиконання цієї ухвали буде відмова у відкритті апеляційного провадження.

Доводи заявника щодо дати підписання рішення суду кваліфікованим електронним підписом судді і дати доставлення цього рішення до електронного кабінету, висновків апеляційного суду не спростовують.

Посилання заявника на те, що електронний примірник ухвали Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року підписаний кваліфікованим електронним підписом одного судді, не свідчить про наявність передбачених пунктом 3 частини першої статті 411 ЦПК України підстав для скасування судового рішення (див. постанову Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 753/12715/23).

Додана до скарги копія протоколу автоматизованого розподілу судової справи, не підтверджує доводів заявника щодо розгляду справи неповноважним судом.

За наявності обґрунтованих сумнівів в дотриманні порядку визначення суддів для розгляду справи, заявник не був позбавлений можливості заявити відвід суддям або ознайомитись зі Звітом про розподіл між суддями Київського апеляційного суду справи № 759/26708/24 безпосередньо в суді чи онлайн https://www.kas.gov.ua/CourtPortal.WebSite/Home/Sprava/3.

Спосіб витребування справи апеляційним судом із суду першої інстанції не вплинув на законність оскарженої ухвали.

За встановлених обставин, оскільки у визначений судом строк недоліки апеляційної скарги не були усунені, заява про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду не подана, апеляційний суд правомірно застосував наслідки, передбачені частиною четвертою статті 357 ЦПК України та пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України у вигляді відмови у відкритті апеляційного провадження.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про наявність передбачених законом підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 2, 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у справі № 759/26708/24.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников