ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 333/5694/25Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-з/4817/1/26 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 р.м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Фігурського Максима Анатолійович про ухвалення додаткового рішення у справі №333/5694/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2025 року, ухвалене суддею Снігурським В.В., дати складення повного тексту не зазначено, в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2025 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 3633.60 грн.

Повний текст даної постанови складено 30 грудня 2025 року.

03 січня 2026 року представник ОСОБА_2 адвокат Фігурський М.А. через систему «Електронний суд» подав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з позивача судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в суді першої та апеляційної інстанцій.

Заява обґрунтована тим, що на виконання умов договору про надання правничої допомоги та Додаткової угоди від 19 серпня 2025 року, адвокатом Фігурським М.А. було фактично надано ОСОБА_2 адвокатських послуг на загальну суму 35000 грн, з яких 15000 грн фіксована сума за розгляд справи в суді першої інстанції та 20000 грн фіксована сума за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що також підтверджується долученим до заяви Актом про надання правничої допомоги від 01 січня 2026 року за договором про надання правничої допомоги від 19 серпня 2025 року.

Таким чином просить стягнути з позивача АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 35000 грн за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Заперечень на вказану заяву від учасників справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наявні у справі докази щодо понесення судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення з таких підстав.

Згідно ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2019 року в справі № 464/944/17 (провадження № 61-4050св19) зроблено висновок по застосуванню ст.270 ЦПК України і зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у ч.1 ст.270 ЦПК України підстав.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 роз`яснено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Згідно ст.182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Відповідно до ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.2-5 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно частини першої статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Колегія суддів зауважує, що вказівка у ч.8 ст.141 ЦПК України, ч.1 ст.246 ЦПК України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до ст.270 ЦПК України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Відповідно до п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі представник відповідачки зазначав, що попередній розрахунок судових витрат на правничу допомогу, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій складають 15000 та 20000 грн відповідно, а докази на підтвердження таких витрат зобов`язується надати разом із заявою про ухвалення додаткового рішення протягом 5 днів з дня прийняття рішення по справі, оскільки Акт про надання правничої допомоги відповідно до договору про надання такої допомоги складається та підписується сторонами після прийняття рішення по справі.

З заявою про ухвалення додаткового рішення представник відповідачки звернувся до апеляційного суду 03 січня 2026 року, тобто в межах п`ятиденного строку після складення 30 грудня 2025 року повного тексту постанови Тернопільського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року.

Однак, представником Ігнатенко Ю.А. всупереч вимог ч.1 ст.246 ЦПК України не вказано на наявність будь-яких поважних причин неможливості подання доказів про такі витрати до закінчення судових дебатів у справі.

Посилання адвоката Фігурського М.А., як підставу звернення до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення та надання доказів витрат на правничу допомогу саме після вирішення справи та ухвалення рішення по суті, на те, що Акт наданих послуг, згідно умов договору про надання правничої допомоги, складається після ухвалення судом рішення по суті, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки Договір про надання правничої допомоги та Додатковий договір укладено з відповідачкою ще 19 серпня 2025 року, які не були подані представником до закінчення судових дебатів ні в суд першої ні апеляційної інстанцій, і будь-яких поважних причин неподання таких доказів до суду адвокатом не зазначено.

Більше того, як встановлено вище апеляційним судом, такі суми гонорару є фіксованими та, як вбачається з п.1 Додаткової угоди від 19 серпня 2025 року, обумовленими, а також не залежать від обсягу наданих послуг.

Тобто, фактично між адвокатом та ОСОБА_2 сума послуг з надання правничої допомоги була погоджена ще до вирішення справи як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, що також підтверджується Актом про надання правничої допомоги від 01 січня 2026 року.

Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23) вказав, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що заявником не вчинено передбачених цивільно-процесуальним законом дій щодо обґрунтування поважності причин неможливості подати докази розміру понесених витрат до закінчення судових дебатів.

Оскільки підстав для ухвалення додаткового рішення немає, тому в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.141, 260, 261, 270, 381, 382, 389-391 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Фігурського Максима Анатолійовича в ухваленні додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №333/5694/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 17 вересня 2025 року, ухвалене суддею Снігурським В.В., в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в і д м о в и т и.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її підписання, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 16 січня 2026 року.

Головуючий

Судді