СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10873/25

пр. № 2/759/926/26

19 січня 2026 року Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Ключника А.С., за участю секретаря судового засідання Валинкевич В.А., позивача - ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 , представників третьої особи: Мітюшкіна В.А, Лиштви Ю.В., Терещенко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , як законний представник неповнолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення батьківства, виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, внесення змін до актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 21.05.2025 року через підсистему «Електронний суд» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , як законний представник неповнолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення батьківства, виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, внесення змін до актового запису про народження дитини.

В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що у період 2017 - 2018 року внаслідок фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_1 (далі- Позивач) та ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) народилась спільна дитина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оскільки на момент народження дитини заявник не перебувала із ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі, в порядку ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України батьком новонародженої дитини був записаний ОСОБА_9 із громадянством - Україна, тобто особа за вказівкою матері дитини, в даному випадку, із прізвищем, що відповідає прізвищу матері дитини, ім`ям та по батькові, що повністю співпадає з даними біологічного батька дитини.

У 2021 році, після укладення шлюбу Позивача з ОСОБА_3 та народження спільної з Позивачем дочки, ОСОБА_10 в порядку п. 1 ч. 2 ст. 125 СК України подав заяву про визнання батьківства малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , хоча останній не був біологічним батьком останньої.

За життя ОСОБА_7 визнав себе батьком дитини, спілкувався з дитиною, надавав кошти на утримання дочки, навіть після укладення Позивачем повторного шлюбу та визнання ОСОБА_3 батьківства.

Із початком широкомасштабного вторгнення російських військ до України та оголошенням воєнного стану в Україні ОСОБА_7 був відправлений для виконання бойових завдань у зону ведення бойових дій.

20 травня 20024 року сповіщенням сім`ї № Я-1 повідомлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув поблизу населеного пункту Стариця Чугуївського району Харківської області під час виконання бойового завдання внаслідок поранень несумісних з життям.

Відповідач не заперечує факт походження малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від померлого ОСОБА_7 та визнає цей факт.

Згідно з висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження від 12 травня 2025 року № 48048 який був складений на замовлення Позивача, ймовірність того, що ОСОБА_7 є біологічним батьком ОСОБА_12 , складає 99,999999%.

Крім цього, факт того, що біологічним батьком малолітньої ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_7 , а не ОСОБА_3 підтверджується і висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження від 15 травня 2025 року №48049, який був складений на замовлення Позивача, згідно з яким ймовірність того, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (мати ОСОБА_7 ) є біологічною бабусею дитини ОСОБА_13 (до 2021 року ОСОБА_8 ) , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999%.

Оскільки, висновками встановлено відсутність кровного споріднення між ОСОБА_3 та малолітньою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , позивач вважає, за доцільне просити про виключення з актового запису про народження дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчиненого Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 27 лютого 2018 року за №502 відомості про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , як про батька цієї дитини.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2025 року справу розподілено судді Ключнику А.С.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.05.2025 року позовну заяву залишено без руху.

27.05.2025 року до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.

26.06.2025 року від ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Мітюшкін В.А. через підсистему «Електронний суд» до Святошинського районного суду м. Києва надійшли пояснення третьої особи. У згаданих поясненнях зазначено, що сам по собі факт перебування Позивача із загиблим у знайомих стосунках, не може свідчити про те, що вони перебували у шлюбних відносинах, оскільки Позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї тощо.

Позивачка наводить, що факт біологічного батьківства Ярошовця (а не Шляхтиченка) підтверджується висновком молекулярно-генетичного дослідження від 15.05.2025 № 48049. Згідно з ним, ймовірність того, що ОСОБА_6 1964 р.н. (мати ОСОБА_14 ) є біологічною бабусею дитини ОСОБА_13 (до 2021 - ОСОБА_8 ) становить 99,999999%. Тобто, ДНК-аналіз показав практично стовідсотковий збіг, що Аріна - внучка ОСОБА_15 ОСОБА_14 . Проте у ОСОБА_6 є інший син, ОСОБА_16 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , який має так само дітей і є фертильним.

Представником третьої особи, звернуто увагу на процесуальний статус цього ДНК тесту. Висновок зроблений «на замовлення позивача», тобто позасудова експертиза. Він не є висновком, призначеним судом, а отже, формально вважається письмовим доказом (документом), а не судовою експертизою за ЦПК України. Також, у третьої особи виникає питання до автентичності і належність зразків. У ДНК тесті вказано, що достовірність, допустимість і належність відомостей та об`єктів забезпечені замовником, що викликає сумніви. Тест бабуся-онучка не вказує прямо на конкретного батька, а лише на те, що батько - син ОСОБА_15 . Такий тест не розрізняє, чий саме це дитина - ОСОБА_17 чи його брата ОСОБА_18 . Таким чином, тест не підтверджує прямого батьківства саме ОСОБА_17 .

У тексті позовної заяви вказано: «Крім цього, факт того, що біологічним батьком малолітньої ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_7 , а не ОСОБА_3 підтверджується і висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження від 15 травня 2025 року № 48049, який був складений на замовлення Позивача, згідно з яким ймовірність того, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (мати ОСОБА_7 ) є біологічною бабусею дитини ОСОБА_13 (до 2021 року ОСОБА_8 ), в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999 %.» Відповідна вказівка на думку третьої особи є перекрученою. Жодний доданий доказ на це не вказує. та вважає що таке зазначення вводить суду в оману.

Факт присутності ОСОБА_7 та Позивача на спільних фотокартках, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних фактичним шлюбним відносинам, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини. Спільні фотографії осіб не можуть свідчити про фактичні шлюбні відносини та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.

Юридично у 2018 році батьківство Ярошовця не було встановлено. Права та обов`язки дитини й батька виникають лише з моменту реєстрації походження (ст. 121 СК України). Це підкреслює, що на момент народження і задовго після нього позивачка не вчинила жодних кроків для офіційного визнання ОСОБА_7 батьком (наприклад, не подала позов одразу), а скористалася фіктивним записом. На переконання третьої особи це ставить під сумнів добросовісність або пріоритетність інтересів позивачки: якщо вона знала справжнього батька, то чому одразу не домоглася офіційного визнання? Чому вдалася до фіктивного запису? Така тактика матері (спочатку не оформити батьківство Ярошовця) трактується, як її мовчазна згода з відсутністю юридичного зв`язку між ОСОБА_7 і дитиною в той час. У подальшому це стало актуальним для неї, лише коли зрозуміла, що за загиблого військовослужбовця, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.

У тексті позовної заяви зазначено, що Відповідачем по справі - ОСОБА_3 що в 2021 році, після укладення позивачкою шлюбу з ОСОБА_3 та народження з ним спільної дочки, ОСОБА_3 подав заяву про визнання батьківства малолітньої ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на підставі пункту 1 частини 2 ст. 125 СК України. Зазначено, що ОСОБА_19 є Відповідачем, і при цьому прямо вказано: «останній не є біологічним батьком» ОСОБА_11 . Фактично, це означає, що через 3 роки після народження дитини мати вийшла заміж за ОСОБА_3 і він добровільно визнав дитину своєю. Стаття 125 СК України дійсно дозволяє визначити батьківство за спільною заявою батьків, якщо вони не перебувають у шлюбі між собою. На 2021 р. позивачка і ОСОБА_19 були одружені, але ОСОБА_19 не був біологічним батьком - це позивачка сама підтверджує. Отже, юридично з 2021 року в актовому записі про народження відбулися зміни: батьком дитини став ОСОБА_3 (замість вигаданого « ОСОБА_9 »). Це підтверджується доданим повним витягом з Реєстру актів цивільного стану. Вказано також, що до 2021 року дитина носила прізвище ОСОБА_20 і по батькові ОСОБА_21 , а після 2021 - ОСОБА_19 , по батькові ОСОБА_22 . Позивачка власноруч дала дитині іншого батька у 2021 році, знаючи, що він не біологічний. Тобто свідомо ввела органи реєстрації в оману щодо походження дитини. Така поведінка може трактуватися як недобросовісна. Це вчинено якщо в інтересах дитини (щоб був офіційний батько і, можливо, прізвище в сім`ї), то чому тепер, через чотири роки, вона змінює позицію? Таким чином третя особа припускає, що мотив зараз - отримати статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця (пільги, спадок). Звернення до суду сталося лише після смерті ОСОБА_7 , хоча протягом життя останнього Позивачка не ініціювала судового визнання батьківства (а.с. 123-133).

26.06.2025 року від ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Мітюшкін В.А. через підсистему «Електронний суд» до Святошинського районного суду м. Києва надійшла також заява про застосування строку позовної давності, у якій зазначено, що згідно ч. 3 ст. 138 СК України до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини.

Позивач вказує, що їй було достеменно відомо про відсутність біологічного споріднення між дитиною та ОСОБА_3 ще на момент реєстрації батьківства останнього у 2021 році. На переконання третьої особи - задоволення такого позову призведе до порушення принципу стабільності сімейних правовідносин, що може негативно вплинути на психологічний стан та соціальний розвиток дитини (а.с. 162-163).

01.07.2025 року відповідачем ОСОБА_3 подано до суду пояснення по суті спору, у яких зазначено про визнання позову (а.с. 169-171).

01.07.2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» до Святошинського районного суду м. Києва надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 212-222).

02.07.2025 року від Міністерства Оборони України через підсистему «Електронний суд» до Святошинського районного суду м. Києва надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позивачем не заявлено жодної позовної вимоги до даного відповідача, у зв`язку з чим не зрозуміло яким чином Міністерство Оборони України порушує права позивача. Окрім цього, до позову не долучено жодного доказу щодо спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків загиблого ОСОБА_7 із позивачем, у зв`язку з чим на переконання відповідача відсутні підстави для задоволення даного позову (том 2, а с. 6-13).

11.09.2025 року у підготовчому судовому засіданні серед іншого задоволено клопотання представника позивача щодо виклику та допиту свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , а також визнано явку відповідача ОСОБА_3 обов`язковою у підготовче судове засідання для надання власних пояснень (том 2, а.с. 43-45; а.с 57).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.10.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено у справі судовий розгляд (том 2, а.с. 72).

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач - ОСОБА_3 не заперечував проти позову, однак на стадії судових дебатів зазначив, що внесення змін в актовий запис про народження дитини суперечить його волі.

Представники третіх осіб ОСОБА_25 , ОСОБА_26 заперечували проти задоволення позову.

Представник третьої особи ОСОБА_27 висловила думку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Інші учасники судового процесу в засідання суду не з`явились та подали заяви про можливість розгляду справи без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих позивачем та його представником пояснень, у період 2017 - 2018 року внаслідок фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народилась спільна дитина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оскільки на момент народження дитини заявник не перебувала із ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі, в порядку ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України батьком новонародженої дитини був записаний ОСОБА_9 із громадянством - Україна, тобто особа за вказівкою матері дитини, в даному випадку, із прізвищем, що відповідає прізвищу матері дитини.

У 2021 році, після укладення шлюбу Позивача з ОСОБА_3 та народження спільної з Позивачем дочки, ОСОБА_10 в порядку п. 1 ч. 2 ст. 125 СК України подав заяву про визнання батьківства малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , хоча останній не був біологічним батьком останньої.

Із початком широкомасштабного вторгнення російських військ до України та оголошенням воєнного стану в Україні ОСОБА_7 був відправлений для виконання бойових завдань у зону ведення бойових дій.

20 травня 20024 року сповіщенням сім`ї № Я-1 повідомлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 загинув поблизу населеного пункту Стариця Чугуївського району Харківської області під час виконання бойового завдання внаслідок поранень несумісних з життям.

Згідно з висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження від 12 травня 2025 року № 48049 який був складений на замовлення Позивача, ймовірність того, що ОСОБА_6 є матір`ю біологічного батька тобто бабусею дитини ОСОБА_13 , складає 99,999997%. (том 1, а.с. 61-99).

Згідно з висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження від 26 травня 2025 року № 48310 який був складений на замовлення Позивача, ймовірність того, що ОСОБА_3 є біологічним батьком дитини ОСОБА_13 , складає 0%. (том 1, а.с. 171-195).

Згідно з ч. 2 ст. 136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Роз`ясненням п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство.

Встановлена національним сімейним законодавством (частиною другою статті 138 СК України) конструкція, за якою вимога матері про виключення даних про її чоловіка як про батька дитини задовольняється лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство, спрямована саме на захист інтересів дитини, щоб забезпечити стабільність умов життя дитини, уберегти її від душевних потрясінь та унеможливити ситуацію, за якої жоден чоловік не визнає своє батьківство щодо дитини.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутня заява про визнання батьківства іншою особою щодо ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 то на переконання суду це є однією з підстав для відмови у задоволенні позову.

Даний висновки повністю узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 01.05.2023 року у справі № 753/7593/21.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц міститься наступний висновок: «Щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

З наданих пояснень свідка ОСОБА_23 судом не встановлено таких обставин, оскільки остання не змогла надати чіткі пояснення з приводу яких обставин вона прибула до суду як свідок, і які саме свідчення остання бажає надати.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні надала свідчення, що знала про відносини позивачки з ОСОБА_7 , однак не змогла надати жодних свідчень щодо ведення ними спільного господарства до народження дитини або про спільне проживання позивачки з останнім.

Суд також приймає до уваги заяву ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Мітюшкін В.А. про застосування строку позовної давності.

Згідно ч. 3 ст. 138 СК України до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу було достеменно відомо про відсутність біологічного споріднення між дитиною та ОСОБА_3 ще на момент реєстрації батьківства останнього у 2021 році. Відтак, задоволення такого позову призведе до порушення принципу стабільності сімейних правовідносин, що може негативно вплинути на психологічний стан та соціальний розвиток дитини.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі стст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Суд не приймає до уваги посилання позивача, як підставу для задоволення позову заяву відповідача про визнання позову, оскільки в силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт присутності ОСОБА_7 та Позивача на спільних фотокартках, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних фактичним шлюбним відносинам, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини. Спільні фотографії осіб не можуть свідчити про фактичні шлюбні відносини та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.

Серед іншого слід також зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували визнання за життя ОСОБА_7 свого батьківства відносно ОСОБА_8 , 2018 року народження.

Таким чином, позивачем, на переконання суду, не надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які він посилається у позові, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 128, 136, 138 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , як законний представник неповнолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення батьківства, виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, внесення змін до актового запису про народження дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Ключник А.С.