УХВАЛА

14 січня 2026 року

м. Київ

справа № 757/1940/20-ц

провадження № 61-384ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2025 рокута постанову Київського апеляційного суд від 16 липня 2025 року (повний текст постанови складено 18 липня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання припиненим грошового зобов`язання та стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» подала 09 січня 2026 року до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2025 рокута постанову Київського апеляційного суд від 16 липня 2025 року.

На підставі касаційної скарги ОСОБА_2 не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження.

Як свідчить аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, вона подана з пропуском встановленого строку на касаційне оскарження.

Оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена 16 липня 2025 року. Повний текст постанови складений 18 липня 2025 року. Касаційна скарга ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» подала 09 січня 2026 року. Тобто з пропущенням передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження було 19 серпня 2025 року.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_2 порушує питання щодо процесуального поновлення. Клопотання мотивоване тим, що копія постанови засобами поштового зв`язку не отримувалась. З текстом рішення позивач ознайомився в електронному кабінеті, який був зареєстрований 16жовтня 2025 року, тому з 17жовтня 2025 року розпочав місячний строк, протягом якого позивач має право на поновлення строку на касаційне оскарження. Закінчення строку припало на вихідний день, а тому було перенесено на перший за вихідним робочий день, тобто 17 листопада 2025 року.

Скаржник звернувся з первісною касаційною скаргою 17 листопада 2025 року, тобто в межах строку, протягом якого він мав безумовне право на поновлення строку на касаційне скарження.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 24 грудня 2025 року первісну касаційну скаргу було повернуто. Зазначену ухвалу скаржник отримала в своєму електронному кабінеті 29 грудня 2025 року, а відтак, з врахуванням положень частини шостоїстатті 272 ЦПК України, вона є врученою 30 грудня 2025 року.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги не позбавляє заявника права на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою в межах розумного строку.

Тому, оскільки скаржник вперше з касаційною скаргою звернувся до Верховного суду протягом 30 днів з моменту отримання постанови Київського апеляційного суду та в межах розумного строку після її повернення звернувся з повторною касаційною скаргою, є підстави для поновлення строку на подання касаційної скарги, оскільки строк пропущено з поважних причин.

Крім того, звертає увагу суду, що скаржник звертався з заявами до Печерського районного суду м. Києва та Київського апеляційного суду про доповнення матеріалів електронної справи сканованою копією повідомлення про вручення заявнику (або повернення без вручення) постанови Київського апеляційного суду від 16 липня 2025 року. Проте станом на час звернення з повторною касаційною скаргою зазначене клопотання не вирішене. При цьому покладання негативних наслідків бездіяльності судових органів щодо не вирішення заявлених клопотань на заявника було б непропорційним. Відтак, Касаційний цивільний суд не позбавлений можливості самостійно встановити факт вручення/невручення паперової копію постанови Київського апеляційного суду за наявними в паперовій справі документами після її витребування в межах підготовки справи до розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Однак, вказані підстави не можна вважати поважними, оскільки заявник не обґрунтовує та не надає доказів того, що копією постанови Київського апеляційного суду від 16 липня 2025 року засобами поштового зв`язку не отримувала, а з текстом рішення позивач ознайомився в електронному кабінеті, який був зареєстрований 16 жовтня 2025 року. Однак вказаний електронний кабінет був зареєстрований через два місяці після винесення оскаржуваної постанови Київського апеляційного суду від 16 липня 2025 рокуі заявник був позбавлений можливості подати касаційну скаргу у передбачений законом строк або в розумний строк.Заявник не обґрунтував та не надав будь-яких належних доказів про те, що зазначене перешкоджало йому подати касаційну скаргу у передбачений статтею 390 ЦПК України строк.

Крім того, аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що постанова Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2024 року розглядалася за апеляційною скаргою Київського апеляційного суд від 16 липня 2025 року розглядалася за апеляційною скаргою апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яку задоволеночастково. Апеляційну скаргу ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» задоволено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Таким чином, ОСОБА_2 необхідно надіслати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій вказати поважні причини пропуску строку та надати належні докази (документи), які підтверджуватимуть поважність причин пропуску строку.

На підставі викладеного згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга підлягає залишенню без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа, яка подала касаційну скаргу, має право звернутися до суду касаційної інстанції зі заявою про поновлення строку на касаційне оскарження і навести інші підстави для поновлення строку та подавши відповідні докази.

Крім того, як свідчить аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, у порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі особою, яка подала касаційну скаргу, підставою, на якій подаються касаційна скарга, указує пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 911/618/20, від 22 січня 2021 року у справі № 910/11116/19, від 30 січня 2025 року у справі 914/454/24, від 31 січня 2020 року у справі № 1340/3649/18, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).

Разом з тим, на підставі касаційної скарги не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Посилаючись в касаційній скарзі як підставу касаційного оскарження судового рішення на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, особа, яка подала касаційну скаргу, не указує щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України свідчить, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

З урахуванням викладеного, особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 260, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2025 рокута постанову Київського апеляційного суд від 16 липня 2025 року залишити без руху.

Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку будуть визнані неповажними у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Дундар