КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№22-ц/824/3368/2026
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/28777/23

15 січня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Тітковій І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Недотопи Миколи Миколайовича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О. М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ Фонд», Київської міської ради, Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання прийняти рішення та вчинити дії щодо передачі та прийняття у власність до територіальної громади міста Києва гуртожитку, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять:

- зобов?язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КМБ Фонд» (далі - ТОВ «КМБ Фонд») прийняти рішення про передачу гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у власність територіальної громади міста Києва, укласти договір з Київською міською радою за яким ТОВ «КМБ Фонд» передає, а Київська міська рада приймає у власність територіальної громади міста Києва гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_2, та передати цей гуртожиток у власність територіальної громади міста Києва;

-зобов?язати Київську міську раду прийняти рішення про прийняття гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у власність територіальної громади міста Києва, укласти договір з ТОВ «КМБ Фонд», за яким останнє передає, а Київська міська рада приймає у власність територіальної громади міста Києва гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_2, та прийняти цей гуртожиток у власність територіальної громади міста Києва.

03.07.2024 позивачами подано заяву про зміну предмету позову, в якому останні просили:

-зобов?язати ТОВ «КМБ Фонд» прийняти рішення про передачу гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у власність територіальної громади міста Києва, укласти договір з Київською міською радою за яким ТОВ «КМБ Фонд» передає, а Київська міська рада приймає у власність територіальної громади міста Києва гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_2, та передати цей гуртожиток у власність територіальної громади міста Києва;

-зобов?язати Київську міську раду (якщо рішення по суті розгляду цього позову приймається під час дії воєнного стану та протягом 30 днів після припинення чи скасування зобов`язати Київську міську раду за участю Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації і постійної комісії Київської міської ради з питань житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу) прийняти рішення про прийняття гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у власність територіальної громади міста Києва, укласти договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «КМБ ФОНД», за яким останнє передає, а Київська міська рада приймає у власність територіальної громади міста Києва гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_2, та прийняти цей гуртожиток у власність територіальної громади міста Києва.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказують, що вони зареєстровані та тривалий час проживають у гуртожитку АДРЕСА_2 .

Будівництво гуртожитку розпочато у вересні 1955 року, прийнято в експлуатацію на підставі акта державного приймання від 25.12.1956. Забудовником виступав Київметробуд.

На виконання Указу Президента України від 15.06.1993 № 210 «Про корпоратизацію підприємств» та наказу Міністерства економіки України від 06.12.1994 № 172, Управління будівництва «Київметробуд» включено до переліку підприємств, що підлягали корпоратизації, зі строком її початку - 01.11.1994.

Із листа Фонду державного майна України від 03.04.2023 № 4837/125/55-23 вбачається, що Управління будівництва «Київметробуд» мало статус державного підприємства.

Наказом Української державної корпорації «Укрметротунельбуд» від 09.12.1994 №68 створено ВАТ «Київметробуд» та затверджено його статут.

До статутного фонду ВАТ передано, зокрема, гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , з вартістю включення станом на 01.11.1994 - 166 543,00 карб. Державну реєстрацію ВАТ проведено 21.12.1994.

Наказом Фонду державного майна України від 07.02.1995 № 49-ДПК надано дозвіл на приватизацію майна шляхом продажу акцій ВАТ «Київметробуд».

08.12.2017 за замовленням ПАТ «Київметробуд» проведено технічну інвентаризацію гуртожитку, за результатами якої складено план багатоквартирного будинку та сформовано інвентаризаційну справу.

Розпорядженням Солом`янської РДА від 10.12.2014 № 74 (у редакції від 26.02.2018 №128) будівлю за адресою: АДРЕСА_1 внесено до реєстру житлових будинків, що використовуються як гуртожитки, та надано статус гуртожитку для одинаків.

14.03.2018 приватним нотаріусом відкрито розділ Державного реєстру речових прав щодо гуртожитку, у якому зареєстровано право власності за ПАТ «Київметробуд».

Відповідно до протоколу наглядової ради ПАТ «Київметробуд» від 05.06.2018 №5 засновано ТОВ «КМБ ФОНД» із статутним капіталом 1 505 587,30 грн, сформованим майном ПАТ, у тому числі будівлею гуртожитку.

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «КМБ ФОНД» від 06.06.2018 № 1 підтверджено, що ПАТ «Київметробуд» володіє 100 % статутного капіталу. ТОВ «КМБ ФОНД» зареєстроване 22.06.2018.

Протоколом наглядової ради АТ «Київметробуд» від 28.07.2021 № 11 підтверджено передачу будівлі гуртожитку до статутного капіталу ТОВ «КМБ ФОНД». Цього ж дня складено акт приймання-передачі, яким будівлю внесено як основний засіб до статутного капіталу ТОВ «КМБ ФОНД».

28.07.2021 приватним нотаріусом здійснено державну реєстрацію права власності на гуртожиток за ТОВ «КМБ ФОНД».

11.08.2022 за зверненням мешканців гуртожитку до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження № 0000199 щодо самоправного відчуження гуртожитку.

30.11.2021 у Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку кадастровий № :69:099:0012 комунальної форми власності за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 , із цільовим призначенням - 02.04 «Для будівництва і обслуговування будівель тимчасового проживання».

Позивачі вказують, що вони разом з іншими мешканцями неодноразово зверталися до відповідачів та органів влади з вимогами передати гуртожиток у власність територіальної громади м. Києва відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Однак, до цього часу вказане питання відповідачами не вирішено. Крім того, Київська міська рада самоусунулася від реалізації наданих йому Законом повноважень на звернення до суду з позовом про зобов`язання ТОВ «КМБ Фонд» передати спірний гуртожиток у власність територіальної громади м. Києва, а тому позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом вважаючи, що у вказаний спосіб будуть поновлені їх права та охоронюваний законом інтерес.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як фізичні особи та які проживають у спірному гуртожитку, є неналежними позивачами за заявленими позовними вимогами про передачу гуртожитків у власність територіальних громад.

Крім того, спірний гуртожиток не належить до державного житлового фонду, а є приватною власністю господарського товариства - ТОВ «КМБ ФОНД», а тому його передача у власність можлива лише за згодою власника і у визначений чинним законодавством порядок, проте ТОВ «КМБ ФОНД» відповідної згоди не надав.

Таким чином, вимоги про зобов`язання ТОВ «КМБ ФОНД» передати, а Київської міської ради - прийняти у власність територіальної громади м. Києва гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 , тобто без згоди власника, визначеної законом процедури та відповідного фінансування з Державного бюджету не ґрунтуються на вимогах закону.

Крім того, вимоги позивачів щодо зобов`язання Київської міської ради вчинити дії у спосіб зазначений у позові не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки зводяться до дискреційних повноважень Київської міської ради та Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Недотопа М. М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що у розумінні статті 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло, у тому числі шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом).

Відповідно до статті 4 вказаного Закону громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Приватизація жилих і нежилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад, які раніше були самовільно переплановані, може відбуватися після визнання перепланування таким, що відповідає законодавству України щодо технічних умов і будівельних норм до житла. Мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону.

Отже, чинним законодавством не передбачено залишення права власності на гуртожиток за будь-якими суб`єктами, окрім, як за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради з подальшою приватизацією жилих приміщень у ньому його мешканцями, у т.ч. позивачами.

При цьому позивачі мають обумовлене Законом «правомірне очікування» щодо набуття права власності на жилі приміщення гуртожитку, якими вони користуються, шляхом їх приватизації у майбутньому.

Позивачі наголошують, що передача гуртожитку від відповідача 1 у власність територіальної громади міста Києва в особі відповідача 2, є заходом втручання у право на мирне володіння майном, який повністю відповідає усім трьох критеріям, які визначає у своїх рішеннях ЄСПЛ, а саме:

1) втручання є законним, т.я. таке втручання здійснюється на підставі Закону, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм;

2) втручання переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, а саме задоволення конституційних гарантій права на житло соціально незахищеним громадянам України, якими є мешканці гуртожитку, у т.ч. позивачі;

3) захід втручання є пропорційним визначеним цілям, т.я. при цьому дотримується справедлива рівновага (баланс) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Отже, з обґрунтування, яке міститься у позовній заяві, вбачається, що позивачі звертались за захистом саме їх законного (правомірного) очікування щодо набуття ними у майбутньому (тобто після передачі гуртожитку у власність територіальної громади міста Києва, адже чинне законодавство не передбачає можливості залишення права власності на гуртожиток за будь-якими суб`єктами, окрім, як за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради) права власності на жилі приміщення у гуртожитку в установленому Законом порядку, які вони займають на законних підставах, а не за захистом їх «приватизаційних прав». Таке законне (правомірне) очікування підлягає самостійному судовому захисту, з огляду на практику ЄСПЛ.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що окремі громадяни правом на звернення з таким позовом до суду не наділені не узгоджується ні з нормами Конституції України, ні з нормами Конвенції та відповідною їм практикою застосування таких норм ЄСПЛ.

Тому, відмовляючи у задоволенні позову з підстав того, що, нібито, позивачі не мали права звернення до суду з відповідним позовом, судом першої інстанції порушено їх конституційне, конвенційне та законне право на звернення до суду за захистом вказаного вище законного (правомірного) очікування. Право позивачів на судовий захист такого їх законного (правомірного) очікування не може ставитись у залежність від того, чи вчиняють (приймають) відповідачі дії (рішення), спрямовані на забезпечення виконання імперативної норми (вимоги) Закону про передачу гуртожитку у власність територіальної громади міста Києва (ст. 3 Закону), чи ні.

Отже, має місце порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права щодо права на судовий захист.

Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що вимоги про зобов`язання ТОВ «КМБ ФОНД» передати, а Київради прийняти у власність територіальної громади міста Києва гуртожиток без визначеної законом процедури та відповідного фінансування з Державного бюджету, не ґрунтуються на вимогах закону і не узгоджуються із висновками Верховного Суду, наведеним у його постанові від 21.01.2020 у справі № 910/12214/18.

26 листопада 2025 року до Київського апеляційного суду від представника Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та представника Київської міської ради Гриник М.С. надійшли відзиви на апеляційну скаргу в яких представник зазначав, що не погоджується з доводами апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання з`явився представник позивача адвокат Гордов М.М., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивачів Недотопа М.М. в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, представник позивача Гордов М.М. не заперечував слухати справу у вдсутність другого представника.

Представник відповідачів Київської міської ради та Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Гриник М.С. в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ТОВ «КМБ Фонд» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся засобами електронного зв`язку. Відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, поштова кореспонденція була доставлена 25.11.2025.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що позивачі зареєстровані та тривалий час проживають у гуртожитку АДРЕСА_2 .

Будівництво гуртожитку розпочато у вересні 1955 року, а прийнято в експлуатацію на підставі акта державного приймання від 25.12.1956. Забудовником виступав Київметробуд.

На виконання Указу Президента України від 15.06.1993 № 210 «Про корпоратизацію підприємств» та наказу Міністерства економіки України від 06.12.1994 № 172 Управління будівництва «Київметробуд» включено до переліку підприємств, що підлягали корпоратизації.

Наказом Української державної корпорації «Укрметротунельбуд» від 09.12.1994 №68 створено ВАТ «Київметробуд» та затверджено його статут.

До статутного фонду ВАТ передано, зокрема, гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , із вартістю включення станом на 01.11.1994 - 166 543,00 карбованців. Державну реєстрацію ВАТ проведено 21.12.1994.

Наказом Фонду державного майна України від 07.02.1995 № 49-ДПК надано дозвіл на приватизацію майна шляхом продажу акцій ВАТ «Київметробуд».

08.12.2017 за замовленням ПАТ «Київметробуд» проведено технічну інвентаризацію гуртожитку та сформовано інвентаризаційну справу.

Розпорядженням Солом`янської РДА від 10.12.2014 № 74 (у редакції від 26.02.2018 №128) будівлю гуртожитку внесено до реєстру житлових будинків, що використовуються як гуртожитки, та надано статус гуртожитку для одинаків.

14.03.2018 приватним нотаріусом відкрито розділ Державного реєстру речових прав щодо гуртожитку, у якому зареєстровано право власності за ПАТ «Київметробуд».

Протоколом наглядової ради ПАТ «Київметробуд» від 05.06.2018 № 5 засновано ТОВ «КМБ ФОНД», до статутного капіталу якого було передано будівлю гуртожитку.

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «КМБ Фонд» від 06.06.2018 № 1 підтверджено, що ПАТ «Київметробуд» володіє 100 % статутного капіталу ТОВ «КМБ Фонд».

22.06.2018 здійснено державну реєстрацію ТОВ «КМБ Фонд».

Протоколом наглядової ради АТ «Київметробуд» від 28.07.2021 № 11 підтверджено передачу будівлі спірного гуртожитку до статутного капіталу ТОВ «КМБ Фонд», цього ж дня складено акт приймання-передачі, а також проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «КМБ Фонд».

Таким чином встановлено, що гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у приватній власності ТОВ «КМБ Фонд».

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачі, які є мешканцями спірного гуртожитку вважають, що їх приватизаційні права та охоронюваний законом інтерес у реалізації приватизаційних прав є порушеними.

Приписами пункту 4 частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» закріплено, що передача гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальних громад здійснюється на добровільних (договірних) умовах або, у разі відмови органів управління (уповноважених осіб) власників гуртожитків від такої передачі, - за рішенням суду за поданням органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 18 вказаного Закону органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону звертаються до суду з позовом про примусову передачу гуртожитків у належному стані у власність територіальної громади відповідно до цього Закону у разі відмови власника гуртожитку добровільно здійснити передачу гуртожитку згідно з пунктом 3 частини третьої статті 14 цього Закону.

У свою чергу, громадяни, які проживають у гуртожитках, не наділені правом на звернення до суду з вимогами про передачу гуртожитків у власність територіальних громад, оскільки їх право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках має похідний характер і виникає лише після передачі гуртожитків у власність відповідної територіальної громади.

Подібні висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 24.11.2021 у справі № 591/1240/18.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як фізичні особи, які проживають у спірному гуртожитку, є неналежними позивачами за заявленими позовними вимогами про передачу гуртожитку у власність територіальної громади.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» всі гуртожитки, на які розповсюджується дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад.

Статтею 14 вказаного Закону визначено особливості передачі гуртожитків у власність територіальних громад.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону гуртожитки (як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини), на які поширюється дія цього Закону, передаються у власність відповідних територіальних громад згідно з цим Законом у порядку та строки, визначені затвердженою законом Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад.

Частиною третьою статті 14 Закону визначено, що гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону в один із таких способів: на безкомпенсаційній основі всі гуртожитки передаються:

а) за згодою власника гуртожитку - за його рішенням;

б) без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду; (Підпункт "б" пункту 1 частини третьої статті 14 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(II)/2021 від 20.10.2021).

- на частково-компенсаційній основі всі гуртожитки передаються:

а) на договірних засадах з виплатою компенсації у розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням власника гуртожитку та рішенням відповідної місцевої ради;

б) відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, у розмірі, меншому за розмір, визначений відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням суду за позовом місцевої ради;

- на компенсаційній основі, за умови попередньої повної компенсації в розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, гуртожитки передаються:

а) за згодою місцевої ради - за рішенням відповідної місцевої ради за поданням власника гуртожитку;

б) без згоди місцевої ради - за рішенням суду за позовом власника гуртожитку.

20.10.2021 Конституційний Суд України розглянув на пленарному засіданні справу № 3-181/2020(440/20) за конституційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Чернігівоблбуд" щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту "б" пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 4 вересня 2008 року № 500-VI (Відомості Верховної Ради України, 2008 р., № 46, ст. 323) зі змінами та дійшов висновку, що підпункт пункту 1 частини третьої статті 14 Закону № 500-VІ, яким передбачено примусове передання на безкомпенсаційній основі в комунальну власність гуртожитку, що його включено до статутного капіталу товариства, яке є власником такого гуртожитку, суперечить приписам частин першої, другої статті 8, частини третьої статті 22, частин першої, четвертої, п`ятої статті 41 Конституції України.

Ухваленим рішенням № 7-р(ІІ)2021 у цій справі підпункт «б» пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 № 500-VІ, зі змінами визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), утрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, у разі відсутності волевиявлення власників гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, щодо передачі їх до комунальної власності територіальної громади міста Києва, з метою забезпечення дотримання прав мешканців гуртожитку на приватизацію займаних кімнат, передача таких гуртожитків на безкомпенсаційній основі неможлива.

Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не передбачає добровільність прийняття гуртожитку у власність територіальної громади чи виключення.

За змістом статей 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а примусове позбавлення права власності можливе лише у випадках та порядку, встановлених законом.

Як зазначено вище, Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не містить імперативну норму щодо обов`язкової передачі гуртожитків, включених до статутних капіталів господарських товариств, у комунальну власність без волевиявлення власників.

У свою чергу, Верховною Радою України не прийнято Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, відсутній також і механізм компенсації власникам за таку передачу, що унеможливлює безоплатне вилучення гуртожитків у господарських товариств.

Отже, передача гуртожитку у власність можлива лише за згодою власника, у цьому випадку ТОВ «КМБ Фонд» і у визначений чинним законодавством порядок. У свою чергу, ТОВ «КМБ Фонд», як власник гуртожитку, не надавав згоди на передачу гуртожитку до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення такої категорії справ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Посилання заявника на неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.01.2020 у справі № 910/12214/18, не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини у цій справі виникли до ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання неконституційною норми статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (у редакції, чинній на момент розгляду справи №910/12214/18), відповідно до якої гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду, натомість, правовідносини у справі, яка переглядається виникли вже після ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, яким підпункт «б» пункту 1 частини третьої статті 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2025 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Недотопи Миколи Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19 січня 2026 року

Головуючий Судді