Справа № 289/42/26
Номер провадження 2-з/289/1/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2026 м. Радомишль

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Сіренко Н.С., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2026 до Радомишльського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на домоволодіння і земельну ділянку та визначення частки власності у спільному сумісному майні подружжя.

Одночасно із поданням позову, позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що спірний будинок і земельну ділянку юридично оформлено на відповідача ОСОБА_2 , відповідно відповідач зможе самостійно, без згоди та відома ОСОБА_1 відчужувати як будинок, так і земельну ділянку, що призведе до втрати позивачем майна та унеможливить виконання судового рішення, тому просить суд винести ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами реєстраційний номер майна 6388172 та земельну ділянку кадастровий номер :06:004:0128, що зареєстровані за ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 , до вирішення справи по суті спору.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить висновку, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається суддею не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суддею встановлено, що відповідно до доказів, доданих до позовної заяви, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 13.09.2003, згідно наявної в АСДС інформації в провадженні Радомишльського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа № 289/1806/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В матеріалах справи наявні копії: договору купівлі продажу житлового будинку від 03.08.2004; витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 453553026, згідно якого власником будинку за адресою : АДРЕСА_1 являється ОСОБА_2 ; витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :06:004:0128, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 та відноситься до земель житлової та громадської забудови, власником якої є ОСОБА_2 та інші.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З долучених до позовної заяви доказів судом встановлено, що за час перебування у шлюбі було набуте майно у виді земельної ділянки та житлового будинку. Також зі змісту позову вбачається, що між сторонами існує спір щодо поділу майна, набутого за час перебування у шлюбі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Зазначені ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову обставини, які можуть ускладнити у майбутньому виконання рішення суду, не підтверджені жодним доказом.

Водночас суд зазначає, що у пункті 23 постанови від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 Верховний Суд зазначив, що надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Метою забезпечення позову у цій справі є збереження зареєстрованого за відповідачем майна для виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. Відповідні заходи забезпечення позову (арешт на спірне майно) лише тимчасово обмежують право особи на розпорядження належним йому майном та жодним чином не впливають на реалізацію права володіння та користування ним.

Отже, враховуючи вищезазначені позиції Верховного Суду та вимоги статей 149, 150 ЦПК України, суддя виходить із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду про задоволення позову, а тому з метою недопущення негативних наслідків, які можуть настати в результаті невжиття заходів забезпечення позову, суддя вважає за необхідне забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне майно.

При цьому суддя зазначає, що указаний захід забезпечення позову, враховуючи предмет спору та ціну позову, є співмірними із заявленими позивачем вимогами, адже їх вжиття буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, не зумовить фактичного вирішення спору по суті та не порушує будь-яких прав третьої особи, а невжиття заходів забезпечення позову щодо спірного майна може ускладнити ефективний захист позивачем своїх прав у випадку відчуження відповідачем цього майна на користь третіх осіб.

Також суддею встановлено, що відсутні підстави, передбачені частиною третьою статті 154 ЦПК України, для обов`язкового зустрічного забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 149, 150-153, 157, 260-261, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на :

-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами реєстраційний номер майна 6388172, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та власником якого являється ОСОБА_2 ;

-земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0128, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 та відноситься до земель житлової та громадської забудови, власником якої є ОСОБА_2 ,

з позбавленням права розпорядження та відчуження на користь інших осіб без позбавлення права користування до набрання рішенням суду законної сили у справі № 289/42/26.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її підписання 16.01.2026.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

У порядку частини другої статті 157 ЦПК України копію даної ухвали направити сторонам та третій особі для відому, Державному реєстратору ЦНАП Радомишльської міської ради для виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Наталія СІРЕНКО