УХВАЛА

13 січня 2026 року

м. Київ

справа № 758/15164/21

провадження № 61-16429ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року в справі за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Університетське видавництво Пульсари» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», про відшкодування шкоди, завданої залиттям нежилого приміщення,

встановив:

У жовтні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Університетське видавництвоПульсари» (далі - ТОВ «Університетське видавництво Пульсари») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило суд стягнути солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Майнову шкоду в сумі 200 445, 60 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Університетськевидавництво Пульсари» матеріальну шкоду в сумі 95 131, 20 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Університетськевидавництво Пульсари» судові витрати в сумі 25 250, 10 грн.

У задоволенні позовних вимог ТОВ «Університетське видавництвоПульсари» до ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року в частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Університетськевидавництво Пульсари» судових витрат у сумі 25 250, 10 грн змінено, зменшено розмір судових витрат, які підлягають стягненню зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Університетське видавництво Пульсари» з 25 250, 10 грн до 12 544, 25 грн.

В решті рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року залишено без змін.

23 грудня 2025 рокузасобами поштового зв'язку до Верховного Суду була надіслана касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року у вказаній справі.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн.

Ціна позову в цій справі становить 200 445,60 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п'ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028, 00 грн * 250 = 757 000, 00 грн).

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Вказує, що ухвалою суду першої інстанції справу було вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, в подальшому на підставі протокольної ухвали було здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, проте після зміни складу суду вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, що суперечить вимогам частини шостої статті 277 ЦПК України.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Проте заявником у касаційній скарзі не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб'єктів правовідносин.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

У зв'язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року в справі за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю«Університетське видавництвоПульсари» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», про відшкодування шкоди, завданої залиттям нежилого приміщення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко