Справа № 137/867/25
Провадження № 22-ц/801/101/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 рокуСправа № 137/867/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Обласов Сергій Анатолійович, на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гопкіна П. В. в залі суду в селищі Літин Вінницької області,

в цивільній справі № 137/867/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі ТОВ «Юніт Капітал») звернулося в місцевий суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 899648767 від 26.04.2023 в сумі 118 855,96 грн та судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 26.04.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 899648767.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надало відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору в розмірі 23 800,00 грн.

Всупереч умовам вказаного договору, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 118 855,96 грн, яка складається з: 23 800,00 грн - заборгованості по кредиту, 95 055,96 грн заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019.

Додатковими угодами продовжено строк дії/виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до 31.12.2024.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги 236 від 27.06.2023 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача за кредитним договором №899648767 від 26.04.2023.

27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №27/0524-01.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до Договору факторингу №27/0524-01 від 27.05.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 118 855,96 грн.

14.03.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №140325-У, на підставі якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №899648767 від 26.04.2023 на загальну суму 118 855,96 грн.

За вказаних обставин позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказаний розмір заборгованості, а також понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 899648767 від 26.04.2023 у розмірі 118 855,96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» 7 000,00 грн як компенсації витрат на оплату професійної правничої допомоги та 2 422,40 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що враховуючи обґрунтованість переходу прав вимоги, позовні вимоги є доведеними, оскільки підтверджуються належними доказами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Обласова С. А., подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду цим обставинам, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Крім того, в апеляційній скарзі представником відповідача заявлено клопотання про зобов`язання позивача ТОВ «Юніт Капітал» на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України надати для дослідження під час судового розгляду оригінали електронних доказів, копії яких долучені до матеріалів справи, а саме: оригінал Реєстру прав вимог до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, де зазначено, що боржником є ОСОБА_1 .

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 14 листопада 2025 року вказану справу передано до розгляду у складі колегії суддів: суддя-доповідач Войтко Ю. Б., судді: Сопрун В. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2025 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою апеляційного суду від 18 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Обласова Є. О. про витребування електронних доказів, справу призначено до розгляду 13 січня 2026 року о 11:40 год. з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не доведено факту відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором № 899648767 від 26.04.2023, у зв`язку з чим у позивача відсутнє право на стягнення такої заборгованості. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу прав. А на момент укладення Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та ОСОБА_1 , тому таке не могло бути передано до ТОВ «Таліон Плюс».

А оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 як боржника не набуло, таке не могло бути передане до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», і до ТОВ «Юніт Капітал», і як наслідок відсутні підстави для стягнення на користь останнього кредитної заборгованості.

Також представник апелянта звертає увагу, що позивач не надав доказів оплати за договорами про відступлення права вимоги, а надані реєстри не підтверджують фактичного переходу прав.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Юніт Капітал» Хлопкова М. С. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. При цьому заперечила проти доводів відповідача щодо відсутності належних доказів переходу права вимоги, зазначивши, що усі договори факторингу укладені належним чином між правосуб`єктними сторонами, а право вимоги за кредитним договором № 899648767 від 26.04.2023 дійсно перейшло до ТОВ «Юніт Капітал».

Зокрема вказує, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 є рамковою угодою і підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом тривалого часу, з 28.11.2018 по 31.12.2024.

Звертає увагу, що п. 1.2, 1.3, 1.5, 2.1 договору факторингу визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Під правом вимоги розуміється всі права клієнта (Первісного кредитора) до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Реєстр прав вимоги - означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного Реєстру наведена в додатку №1 до договору. Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Також у п. 4.1 Договору факторингу № 28/1118/-01 визначено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку.

Отже право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.

Аналогічні за змістом умови містяться й у договорах факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024 укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ ФК «Онлайн фінанс», а також № 14032525-У від 14.03.2025 укладеного між ТОВ ФК «Онлайн фінанс» та позивачем.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

З інформації АТ КБ Приватбанк, яка була надана на виконання ухвали суду, зазначається номер карти, яка імітована на ім`я відповідача, а також зазначається, що 26.04.2023 на вказану карту здійснено переказ коштів на суму 23 800,00 грн (а.с. 114-115).

Також із матеріалів справи встановлено, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 899648767 від 26.04.2023 (а.с.31-33) наступним чином.

Так, між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено ряд додаткових угод до зазначеного Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до змісту яких сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу до 31.12.2024 включно» (а.с.34-39).

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 236 від 27.06.2023 від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 за Кредитним договором № 899648767 від 26.04.2023 до відповідача ОСОБА_1 (а.с.40 зв.).

У подальшому, 27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №899648767 від 26.04.2023(а.с.41-43).

Згодом відповідно до договору факторингу № 140325-у від 14.03.2025 (а.с.45-47) та реєстру боржників (а.с.48) до позивача ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 899648767 від 26.04.2023 до відповідача ОСОБА_1 .

Згідно із розрахунком заборгованості відповідач ОСОБА_1 станом на 27.05.2025 має заборгованість в розмірі 23 800,00 грн - заборгованість по кредиту; 95 055,96 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом (а.с.51).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як встановлено судом, 26 квітня 2023 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , за яким кредитодавець - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, у розмірі кредитного ліміту на суму 23 800 грн на умовах зворотності, строковості, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора MNV4J8P9.

На підтвердження надання кредиту на підставі договору № ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було надано платіжне доручення від 26.04.2023, відповідно до якого останнє перерахувало грошові кошти на рахунок ОСОБА_1 в сумі 23 800 грн (а.с.26).

Тобто, сторонами було погоджені всі істотні умови договору.

Будь-яких заперечень щодо факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, ОСОБА_1 суду не надав.

Щодо висновку суду першої інстанції про наявність у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини першої статті 513, статті 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено право вимоги, відповідач факт укладення кредитного договору й отримання ним кредитних коштів не заперечує, а отже у розумінні вимог статті 82 ЦПК України, дана обставина не підлягає доведенню.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

У справі встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01.

Відповідно до п. 1. 3. Договору факторингу «Право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами строк платежу за якими настав а також права вимоги які виникнуть в майбутньому.

Пунктом 2.1. Договору факторингу визначено, що згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 236 від 27.06.2023 до договору факторингу від № 28/1118-01 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 899648767 від 26.04.2023.

Даний Реєстр прав вимоги набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін, вказаної на його початку, та є невід`ємною частиною договору.

27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 27/0524-01 відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 27 травня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача в загальному розмірі 118 855,96 грн.

14 березня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал», тобто позивачем укладено договір факторингу № 140325-У, за умовами якого останнє зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 14 березня 2025 року від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача в загальному розмірі 118 855,96 грн.

Відповідно до п.1.2 договору факторингу № 140325-У перехід права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до позивача відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому передачі реєстру боржників.

Отже, з огляду на встановлені обставини та докази у справі, відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів, право вимоги по кредитному договору № від 26.04.2023 було передано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Онлайн фінанс», а в подальшому позивачу ТОВ «Юніт Капітал» на підставі реєстрів, які оформлені належним чином.

При цьому умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.

Крім того, додатковими угодами, строк дії договорів факторингу було продовжено.

Варто зауважити, що перехід прав вимоги за договорами факторингу №28/1118-01, № 27/0524-01 та № 140325-У відбувається саме за реєстрами прав вимоги боржників, оплата не є імперативною формою вказаних договорів факторингу.

Отже, якщо реєстр прав вимоги, підписаний сторонами, містить всі необхідні дані (сума вимоги, боржник, дата переходу, підписи) - він є достатнім доказом передачі права вимоги. Відповідно до статті 203 ЦК України, правочин є дійсним, якщо він відповідає волевиявленню сторін та не суперечить закону.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни; б) дарування; в) факторингу, (див. постанову Верховного суду від 07.10.2018 у справі №243/11704/15-ц).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позивачем факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», і відповідно до наступних кредиторів, в тому числі позивача.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.

Указані договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорено, а тому підлягають до виконання.

При цьому колегія суддів зауважує, що надані договори факторингу є рамковими угодами та підтверджують згоду їх сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу. Тобто приписи відповідних договорів факторингу діють не лише під час їх укладення, а й протягом усього періоду строку дії таких правочинів. Отже права вимоги за кредитними договорами, які було укладено пізніше, ніж відповідний договір факторингу, можуть бути відступлені у порядку, визначеному такими договорами факторингу у спосіб укладення додаткових угод до них під час строку їх дії, що й мало місце у цій справі.

З огляду на викладене позивач підтвердив свій процесуальний статус позивача щодо права вимоги за кредитним договором № від 26.04.2023, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Висновок суду щодо розміру заборгованості ніким не оспорюється, при цьому ні відповідач, ні його представник не заперечили проти факту отримання таких коштів, що підтверджує існування зобов`язання перед первісним кредитором.

Отже при вирішенні спору по суті судом першої інстанції було ухвалено судове рішення відповідно до встановлених ним обставин та на підставі наданих сторонами доказів і надано їм належну оцінку відповідно до вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не містить аргументів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Обласов Сергій Анатолійович, залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 січня 2026 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

В. В. Сопрун