ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року

м. Київ

справа № 754/2732/25

провадження № 61-7325св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: заступник начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів - начальник відділу звернень громадян офісу Генерального прокурора України ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 09 червня 2025 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Євграфової Є. П., Саліхова В. В.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся з позовом до заступника начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів - начальника відділу звернень громадян офісу Генерального прокурора Україним ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою ухвалу Київського апеляційного суду від 09 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року повернута особі, яка її подала.

Ухвала мотивована тим, що в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погодившись з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції використав принизливі та образливі висловлювання щодо суду першої інстанції, зокрема: «… тільки обмежені можуть їх наводити да ще у такій кількості… зробіть хоч ви здравий висновок», «суддя не має самих елементарних понять!», «мабуть у цього судді проблемка з СОВІСТЮ і МОРАЛЛЮ!!!», «…це ж знахабніла брехня судді…», «у мене просто «словєй» номальних її СКОТСТВО-БРЕХНЮ охарактеризувати НЕМАЄ!» «Подальший БРЕД цього судді…», «… просту істину не під силу розуміти судді…» тощо.

Такі дії є виявом очевидної неповаги до суду першої інстанції, не спрямовані на ефективний захист прав, свобод та інтересів апелянта, а тому суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Суд апеляційної інстанції вважав, що образи в бік суду першої інстанції переходять межі допустимої та легітимної критики та становлять неповагу до суду та судової системи України. Така поведінка ОСОБА_1 є явно необґрунтованою, суперечить легітимній меті щодо права особи на звернення до суду.

Оскільки вказані дії апелянта не відповідають завданням та суперечать засадам цивільного судочинства, вони розцінюються апеляційним судом як зловживання процесуальними правами, а відтак наявні підстави для повернення апеляційної скарги на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У червні 2025 року засобами електронного зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана електронним підписом, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 червня 2025 року.

Касаційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що апеляційний суд формально підійшов до розгляду його апеляційної скарги. Суд мав попередити позивача про неприпустимість використання образливих висловлювань та розглянути апеляційну скаргу по суті.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року у справі № 754/2732/25, оскільки рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалося.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2025 року касаційну скаргу в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 09 червня 2025 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 08 липня

2025 року указані недоліки було усунуто.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 754/2732/25 та витребувано справу із суду першої інстанції.

У вересні 2025 року матеріали справи № 754/2732/25 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заявленого суддями Верховного Суду Гудимою Д. А. та Краснощоковим Є. В. самовідводу від участі у розгляді справи № 754/2732/25 за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів - начальника відділу звернень громадян офісу Генерального прокурора України ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 червня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2025 року відмовлено у задоволенні заявленого суддею Верховного Суду Пархоменком П. І. самовідводу від участі у розгляді справи № 754/2732/25 за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів - начальника відділу звернень громадян офісу Генерального прокурора України ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 червня 2025 року.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 23 липня 2025 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали щодо прийнятності у справах «Rehak v. the Czech Republic» від 14 травня 2004 року, заява №67208/01, «Duringer and Grunge v. France» від 04 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частини перша, друга та четверта статті 44 ЦПК України).

Наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання цивільного судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей (образити, принизити суд, його суддів, інших учасників процесу, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції тощо), він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Відповідні заходи передбачені у частинах третій і четвертій статті 44, пункті 1 абзацу другого частини четвертої статті 135, частині дев`ятій статті 141, частині першій статті 143, пункті 5 частини першої статті 144, статті 148 ЦПК України (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20, ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19, ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21). Про можливість застосування таких заходів суд не має попереджати учасника судового процесу, який зловживає процесуальними правами.

Дії учасника справи чи його представника мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом такими особами неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, суду, суддів тощо. У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих характеристик (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 9901/23/21, від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20, ухвалу від 27 жовтня 2021 року у справі № 9901/598/19, ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року у справі № 127/11940/21).

Нецензурна лексика, образливі, принизливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників. Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14 (пункти 22-23), від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 7 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19).

У справі, що переглядається:

апеляційний суд установив, що позивач в апеляційній скарзі, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, використав принизливі й образливі висловлювання на адресу суду (судді) першої інстанції, зокрема: «… тільки обмежені можуть їх наводити да ще у такій кількості… зробіть хоч ви здравий висновок», «суддя не має самих елементарних понять!», «мабуть у цього судді проблемка з СОВІСТЮ і МОРАЛЛЮ!!!», «…це ж знахабніла брехня судді…», «у мене просто «словєй» номальних її СКОТСТВО-БРЕХНЮ охарактеризувати НЕМАЄ!» «Подальший БРЕД цього судді…», «… просту істину не під силу розуміти судді…» тощо;

колегія суддів погоджується з апеляційним судом у тому, що принизливі й образливі висловлювання позивача на адресу суду (судді) першої інстанції є виходом за межі допустимої критики, не спрямовані на ефективний захист прав, свобод та інтересів. Такі дії позивача є очевидним виявом неповаги до суду, використанням процесуального права всупереч змісту останнього та завданню цивільного судочинства. Тому подання такої апеляційної скарги є зловживанням відповідним процесуальним правом.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції мав попередити позивача про неприпустимість використання образливих висловлювань є безпідставними. Такого обов`язку апеляційного суду положення ЦПК України не передбачають.

Отже, висновок апеляційного суду про зловживання позивачем процесуальними правами та наявність підстав для повернення його апеляційної скарги на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України ґрунтується на правильному застосуванні норм. Аргументи позивача цей висновок не спростовують. Тому касаційна скарга є необґрунтованою, а висновок апеляційного суду про повернення на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України апеляційної скарги особі, яка її подала, - правильним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, взв`язку з чим касаційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 409,410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 09 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. М. Коротун

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко