Справа № 404/308/26
Номер провадження 2-з/404/2/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Фортечний районний суд міста Кропивницького

в скл аді: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Котової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без повідомлення учасників справи та фіксування судового засідання технічними засобами, в місті Кропивницькому заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвоката Пархоменко Є.О., про забезпечення позову № 404/308/26, номер провадження 2-з/404/2/26 у цивільній справі № 404/308/26, номер провадження 2/404/121/26, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права користування житлом,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання за ними право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 14 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Разом з позовною заявою представником позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвокатом Пархоменко Є.О. подана заява про забезпечення позову (вх. № 881 від 08.01.2026 року) шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам за його дорученням вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення ОСОБА_1 з житлової квартири АДРЕСА_1 , або вчиняти дії, спрямовані на обмеження доступу до житлової квартири АДРЕСА_1 , до набрання рішенням суду законної сили у даній справі; заборони ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам за його дорученням вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення ОСОБА_2 з житлової квартири АДРЕСА_1 , або вчиняти дії, спрямовані на обмеження доступу до житлової квартири АДРЕСА_1 , до набрання рішенням суду законної сили у даній справі.

Заява мотивована тим, що предметом позову у даній справі є вимога про визнання за позивачами права користування квартирою АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вселились до спірної квартири як члени сім`ї власника такого житла відповідача, тобто набули право користування нею на законних підставах. Разом з тим, позивачі проживають у даній квартирі постійно та безперервно, спірна квартира є єдиним місцем проживання, у їхній власності немає будь-якого нерухомого майна та іншого житла. Натомість, відповідач не визнає права позивачів на проживання та користування спірним приміщенням та фактично створює перешкоди у користуванні ним. На даний час між сторонами існує спір щодо користування вказаним нерухомим майном як житловим приміщенням, оскільки відповідач вчиняє дії спрямовані на фактичне виселення позивачів без надання їм іншого житлового приміщення. При цьому, у разі виселення позивачів зі спірної квартири чи вчинення будь-яких інших дій, спрямованих на обмеження їх доступу до житла під час розгляду справи в суді, вказане призведе до істотної неможливості в подальшому реалізувати рішення суду у разі задоволення позову. У випадку невжиття заходів забезпечення позову, які в даному випадку гарантують реалізацію можливого позитивного прийнятого рішення суду, позивачів може бути позбавлено можливості користуватись таким приміщенням та виселено, тобто відбудеться втручання у їх конституційне право на житло, і відновлення якого може потребувати ініціації ще одного судового провадження про вселення. Вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення певних дій спрямоване виключно на збереження існуючого становища до прийняття рішення у цій справі, а також сприятиме подальшій реалізації рішення суду у разі задоволення позову.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову суд встановив таке.

Відповідно до положень частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною першою статті 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Однак, з позивачами не додано до заяви та позовної заяви достатніх доказів на підтвердження того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно статті 150 Цивільного процесуального кодексу України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Предметом спору у даній справі є визнання права користування житлом.

Поряд з цим, позивачами належним чином не доведено, що запропонований ними спосіб забезпечення позову відноситься до предмету позову у справі, та що співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову для відповідача з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для нього, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявники звертаються до суду та наслідків заборони здійснювати певні дії, є пропорційним.

Суд виходить з того, що заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Водночас, за даних обставин аргументи, наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не доводять того, що відмова у забезпеченні позову не зможе гарантувати реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача та фактично ґрунтуються на припущеннях.

Враховуюче наведене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись вимогами статтями 149-153, 260-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвоката Пархоменко Є.О., про забезпечення позову № 404/308/26, номер провадження 2-з/404/2/26 у цивільній справі № 404/308/26, номер провадження 2/404/121/26, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права користування житлом, відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено 14.01.2026 року.

Суддя Фортечного районного

суду міста Кропивницького Людмила КУЛІНКА

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Л. Д. Кулінка