Справа № 953/299/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2026 р. м. Харків

Київський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді - Дяченка О.М.,

при секретарі судових засідань - Собченко В.С.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 953/299/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макарова Ольга Петрівна, про визнання виконаним кредитного договору № 6/1/32/2007/840-К/293 від 16.11.2007 та визнання припиненим договору іпотеки № 6/1/32/2007/980-І/294 від 16.11.2007, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макарова Ольга Петрівна,про визнання виконаним кредитного договору № 6/1/32/2007/840-К/293 від 16.11.2007 та визнання припиненим договору іпотеки № 6/1/32/2007/980-І/294 від 16.11.2007.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.

Разом з позовною заявою на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, загальною площею 72,4 кв. м., житлова площа 51,7 кв. м. та заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києва та Севастополі державний адміністрацій, акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вказаного нерухомого майна.

В обґрунтування вказаної заяви зазначається, що 16.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 6/1/32/2007/840-K/293, згідно з п. 1.1. якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 100000,00 доларів США (сто тисяч доларів США 00 центів) в порядку і на умовах, визначених Договором. Також, 16.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки № 6/1/32/2007/840-П/295, між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки № 6/1/32/2007/980-І/294. Відповідно до умов Договору іпотеки № 6/1/32/2007/980-І/294, іпотекодавці ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору, передають в іпотеку, а іпотекодавець приймає в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 72,40 кв.м., житловою площею 51,70 кв.м., яка складається із трьох кімнат та належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 березня 2002 року Харківською міською радою Виконавчим комітетом Головним управлінням економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Відділом приватизації житлового фонду за реєстровим номером № 2-02-196746, зареєстроване у комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 16319132 від 17.10.2007, реєстраційний номер № 20681835, номер запису П-2-28966, в книзі.

29.04.2020 ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» та ПАТ «КБ «Надра» уклали Договір № GL3N217214-1 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, зокрема: право набути у власність гроші та/або майно на підставах, що пов`язані із здійсненням продавцем кредитних операцій, укладенням відповідних договорів та фактичною видачею грошових коштів; право оскаржувати припинення Прав вимоги, в тому числі право оскаржувати в судовому порядку припинення (відсутність) Прав вимоги. Також, 29.04.2020 ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» та ПАТ «КБ «Надра» уклали Договір № GL3N217214 про відступлення прав вимоги, відповідно до п.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору/іпотекодержателю належні Банку, а новий кредитор/ іпотекодержатель набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставозадовців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі Боржники, включаючи права вимоги до право ступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли вимоги обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахування усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори», на далі за текстом Права вимоги. Новий кредитор/іпотекодержатель сплачує банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеному цим Договором. Відповідно до п.2 Договір № GL3N217214 про відступлення права вимоги від 29.04.2020 за цим Договором Новий кредитор/іпотекодержатель в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, включаючи: право вимагати належного виконання Боржником зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржником грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, права вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із Боржниками, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень щодо Боржників, втому числі щодо майна Боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього Договору.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до Договору, сторони підтверджують, що після набуття Новим кредитором/іпотеко держателем прав вимоги, новий кредитор/іпотекодержатель має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі Права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п.3 Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги від 29.04.2020 Новий кредитор/ іпотекодержатель зобов`язаний повідомити Боржників про відступлення прав вимоги за Основними договорами протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня набрання чинності цим Договором. В пункті 5 Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги від 29.04.2020 узгоджено, що Новий кредитор/іпотекодержатель підтверджує, що в момент укладення цього Договору отримав наявні у Банку документи, що підтверджують Права вимоги до боржників.

Позивач вказує про відсутність заборгованості за Основним договором з огляду на наступне. 28.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до Київського ВП ГУ НП в Харківській області за фактом підробки документів, а саме підміна в бухгалтерському обліку гривневого обліку на валютний та пред`явлення вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору, який є нікчемним. За вказаними фактами Київським ВП ГУ НП в Харківській області відкрито кримінальне провадження за № 0005097, відомості про яке 28.11.2018 внесено до ЄРДР. В ході досудового розслідування згідно з ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.09.2018 слідчим суддею був наданий дозвіл ознайомитися та зробити копії організаційно-розпорядчих, первинних документів, документів бухгалтерського обліку. Банком ухвала від 04.09.2018 виконана частково, надано доступ до кредитної справи № 702605/ФЛ (позичальник ОСОБА_2 ) (розпочато 19.10.2007). На підставі отриманих документів за постановою слідчого від 18.12.2019 в кримінальному провадженні призначена судово-економічна експертиза за кримінальним провадженням від 28.11.2018 № 0005097. За результатами проведеного дослідження в обсязі наданих документів були надані відповідні висновки (висновок експерта від 18.05.2020 № 8/295СЕ-19), зокрема: в обсязі наданих документів, не надається за можливі підтвердити документально операцію з видачі ОСОБА_2 кредитних коштів у готівковій формі в сумі 100 000 доларів США відповідно до умов кредитного договору № 6/1/32/2007/840-К/293 від 16.11.2007, з причини, докладно викладених в дослідницькій частині. Відповідно до висновку експерта № 8/141СЕ-20, в обсязі наданих документів не надається за можливе встановити відповідність довідки ПАТ КБ «Надра» вих. № 1-10-2549 від 01.03.2016 в частині загальної суми платежів по кредиту клієнта ( ОСОБА_2 ) умовам кредитного договору № 6/4/32/2007/840-К/293 від 16.11.2007; сума заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору № 6/4/32/2007/840-К/293 від 16.11.2007 не є обґрунтованою; в обсязі наданих документів підтверджується сплата за кредитним договором № 6/4/32/2007/840-К/293 від 16.11.2007 грошових коштів у сумі 115435,40 доларів США та 46831,12 гривень. Згідно з постановою про закриття кримінального провадження № 0005097 від 28.11.2018 за ознаками ч.3 ст.190 КК України доведено факт наявності порушень бухгалтерського обліку співробітниками відділення ПАТ «КБ «Надра» за Договором № 6/1/32/2007/840-К/293 від 16.11.2007. Документально не підтверджено факт видачі кредитних коштів за кредитним договором № 6/1/32/2007/840-К/293 від 16.11.2007 в сумі 100 000 доларів США, однак фактично в обхід бухгалтерського обліку фактично на руки ОСОБА_2 отримала грошові кошті в гривні на загальну суму 505 000,00 грн. та вважала кредит таким, що виданий в валюті гривні. В подальшому згідно з наданими квитанціями ОСОБА_2 повністю погасила свої кредитні зобов`язання.

Крім того, позивач зазначив, що в період здійснення кримінального провадження ним з порушенням строків, встановлених п.3 Договору № GL3N217214 про відступлення прав вимоги від 29.04.2020 було отримано повідомлення від нового кредитора про заміну Кредитора в зобов`язанні. 30.06.2020 позивачі отримали письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та вимог про усунення порушення із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки вих. № 15/05-01 від 15.05.2020, відповідно якого станом на 29.04.2020 за кредитним договором обліковується заборгованість у розмірі 113 896 доларів США 16 центів (еквівалент 3 080 720,28 грн.). Даний документ одночасно відображає стислий зміст порушених зобов`язань та є вимогою про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Також позивачів повідомлено, що відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлові приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмові вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільного звільнити житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Позивач вказує на те, що відповідач за час судового розгляду справи не понесуть збитків, які б могли вплинути на їх діяльність на відміну від позивачів, у випадку відчуження ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» нерухомого майна, яким вони володіють на праві приватної власності, обтяження та забезпечення якого припинено внаслідок виконання основного зобов`язання. Щодо вимоги п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України, враховуючи предмет позову та встановлений в кримінальному провадженні факт виконання кредитних зобов`язань вважають, що такі заходи забезпечення позову виконають і функції заходів зустрічного забезпечення.

Суд дослідивши заяву та матеріали, прийшов до наступних висновків.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. […] Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на ј частину будинку. Апеляційний суд встановив, що відповідачка під час розгляду справи зареєструвала право власності на будинок. Тому через ризик його відчуження на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту ј частини будинку може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову. Те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки апеляційного суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що «жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії. […] Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні».

Конституційний Суд України неодноразово вказував на необхідність забезпечення основного завдання правосуддя ефективного поновлення в правах. Так, в п. 9 рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 КСУ зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

Предметом даного позову є вимога позивача про визнання виконаним кредитного договору № 6/1/32/2007/840-К/293 від 16.11.2007 та визнання припиненим договору іпотеки № 6/1/32/2007/980-І/294 від 16.11.2007, внаслідок яких ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» отримало право вимоги до боржників (відповідача) та зареєстрував право власності.

Метою забезпечення позову, позивач зазначає забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення та невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості захисту його прав та вказує на те, що існує реальна загроза можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2245933 від 16.01.2026 відповідачу (ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт») на праві власності належить нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м.

Позивач вказує на те, що відповідач за час судового розгляду справи не понесуть збитків, які б могли вплинути на їх діяльність на відміну від позивача, у випадку відчуження нерухомого майна, яким вони володіють на праві приватної власності, обтяження та забезпечення якого припинено внаслідок виконання основного зобов`язання. Щодо вимоги п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України, враховуючи предмет позову та встановлений в кримінальному провадженні факт виконання кредитних зобов`язань вважають, що такі заходи забезпечення позову виконають і функції заходів зустрічного забезпечення.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом ( ч.1 ст.81 ЦПК України)

Верховний Суд у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Отже, виходячи з об`єкту, щодо якого позивач (заявник) просить забезпечити позов на час розгляду справи, суд, дослідивши матеріали справи, та враховуючи предмет позову: вимога про визнання виконаним кредитного договору № 6/1/32/2007/840-К/293 від 16.11.2007 та визнання припиненим договору іпотеки № 6/1/32/2007/980-І/294 від 16.11.2007, внаслідок яких ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» отримало право вимоги до боржників (відповідача) та зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., заява підлягає частковому задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном, а тому приймаючи до уваги предмет спору, суд вважає вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., яка на праві власності належитьТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт», оскільки невжиття вказаних заходів забезпечення може зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Вказаний вид забезпечення на переконання суду є співмірними із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду, в разі відмови в задоволенні позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви.

Обраний судом вид забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує прав юридичної особи, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання можливого судового рішення.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії щодо майна, що належить позивачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення позову відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 157 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі 953/299/26 за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» (, адреса місцезнаходження: 61183, м. Харків, вул. Дружби Народів, буд. 228Б), Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (, адреса місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 15), третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Макарова Ольга Петрівна (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 ), про визнання виконаним кредитного договору № 6/1/32/2007/840-К/293 від 16.11.2007 та визнання припиненим договору іпотеки № 6/1/32/2007/980-І/294 від 16.11.2007, задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони відчуження (вчинення будь-яких реєстраційних дій) трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яка на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» ().

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала про забезпечення позову набирає чинності з моменту її підписання суддею, строк пред`явлення до примусового виконання ухвали становить три роки та обчислюється з наступного дня після її прийняття.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складання. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя О.М. Дяченко