1Справа № 335/9586/25 2/335/83/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя в складі

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сідніхіна В.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Іванченко В.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи Головний сервісний центр МВС, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізьких областях про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року позивач ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи Головний сервісний центр МВС, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізьких областях про визнання права власності на автомобіль марки КІА К5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , у позові також просить судові витрати покласти на відповідача.

Позов обґрунтовано наявністю підстав для застосування положень ст. 392 Цивільного кодексу України (щодо визнання права власності в судовому порядку), а саме посиланням на не визнання такого права іншими особами, та неможливістю у зв`язку із цим підтвердити право власності позивача на рухоме майно у будь-який інший спосіб, аніж за відповідним рішенням суду про визнання права власності.

Зокрема у позові зазначила, що 29.12.2021 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір фінансового лізингу № ZPN0A!00000907.

Відповідно до п. 2.1 цього договору Лізингодавець (відповідач) зобов`язався набути у власність вказаний Лізингоодержувачем (позивачем) транспортний засіб (надалі - Предмет лізингу) і надати позивачу це майно за плату в тимчасове володіння та користування.

П. 2.2. договору встановлював, що відповідач на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування Предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладання договору наведені у статті 14, п. 14.1 цього договору, Додатку 1 (специфікації), а позивач зобов`язаний прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат відповідача, пов`язаних з виконанням цього Договору, на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до позивача переходить право власності на Предмет лізингу згідно з умовами Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та /чинним законодавством України.

Відповідно до змісту Додатку 1 та Додатку 3 до договору фінансового лізингу № ZPN0A!00000907 від 29.12.2021 (специфікації) відповідач передав позивачу у лізинг транспортний засіб марки КІА К5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Вартість автомобіля становить 243860,0 грн.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання, наслідком чого 11.01.2025 року стало підписання між позивачем та відповідачем Акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу № ZPN0A!00000907, який підписано позивачем та довіреною особою Банку. Даним актом підтверджено, що всі зобов`язання сторін по договору фінансового лізингу № ZPN0A!00000907 від 29.12.2021 року були виконані належним чином, претензії у сторін відсутні, лізингоодержувач (позивач) повністю сплатив лізингодавцю (відповідачу) всі платежі за договором лізингу, а предмет лізингу - автомобіль марки КІА К5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , разом з відповідними документами передано у власність лізингоодержувачу (позивачу).

Крім того, 11.01.2025 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (продавцем) та позивачем (покупцем) укладено договір б/н купівлі-продажу предмету лізингу.

Відповідно до пункту 1.1. цього договору, у зв`язку із повним розрахунком між покупцем та продавцем за Предмет лізингу до дати цього договору шляхом виплати Покупцем усієї вартості Предмету лізингу за Договором лізингу, продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар, що вказаний у таблиці 1, - (автомобіль марки КІА К5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ), а покупець зобов`язується прийняти його на умовах, визначених цим Договором.

Згідно пункту 2.3 договору купівлі-продажу предмету лізингу приймання-передача Товару здійснюється уповноваженими представниками сторін шляхом підписання Угоди (Акту) про перехід права власності на ТЗ, який підтверджує належні якість, комплектність та кількість Товару на момент його приймання-передачі. Покупець зобов`язаний у десятиденний строк з дня підписання цього Договору здійснити перереєстрацію Товару на своє ім`я.

11.01.2025 року складено акт приймання-передачі транспортного засобу марки КІА К5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

З метою перереєстрації транспортного засобу відповідачем було прийнято наказ № ZPN0A!00000907 від 11.01.2025 та того ж дня видано довіреність на позивача на право проводити перереєстрацію автомобіля

Позивач звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях в особі територіального сервісного центру МВС № 2342 з метою перереєстрації автомобіля на своє ім`я, проте 26.07.2025 року отримав відмову з посиланням на те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (попереднього власника).

Таким чином, позивач фактично користується та володіє автомобілем, але не може ним розпоряджатись, оскільки право власності на нього не оформлене, отже він фактично відкрито та безперервно володіє рухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб.

Враховуючи, що позивач виконав усі умови договору фінансового лізингу № ZPN0A!00000907 від 29.12.2021, предметом якого є транспортний засіб, а саме автомобіль марки КІА К5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , вартість якого визначена як 243860 грн., але у зв`язку з тим, що юридична особа лізингодавець (відповідач) знаходиться в Єдиному реєстрі боржників, не може оформити право власності на рухоме майно, а також той факт, що позивач добросовісно володіє автомобілем, відкрито, безперервно здійснює обслуговування машини, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного рухомого майна, то позивач вважає, що у суду є усі підстави для задоволення позову.

Визнання права власності на спірний автомобіль за позивачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Також, позивач вказує, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, необхідно враховувати й те, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України).

Договір № ZPN0A!00000907 від 29.12.2021 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» () та ОСОБА_2 недійсним не визнаний.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що є усі правові підстави для задоволення його позовних вимог про визнання права власності на транспортний засіб, а саме автомобіль марки КІА К5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 30.09.2025 року позовну заяву ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи Головний сервісний центр МВС, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізьких областях про визнання права власності - залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків

Ухвалою суду від 08.10.2025 року відкрито провадження у справі, встановлено учасникам справи строк на подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 10.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі.

14.10.2025 року від представника відповідача Іванченко В.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що право власності позивача на транспортний засіб відповідачем не оспорюється та не порушується, всі документи, які були необхідні для перереєстрації автомобілю з боку Банку було підписано і передано позивачу, тому відсутній спір право з відповідачем. Вважають, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання права власності на спірне майно - є неефективним. Як вбачається з позовної заяви, саме третьою особою відмовлено позивачу у перереєстрації права власності на транспортний засіб, таким чином, державний орган не визнав право власності позивача на підставі поданих документів. В цей час, факт такої відмови жодним чином не спростовує чинність поданих документів та факт переходу права власності.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в позові.

Представник відповідача заперечував проти задовлення позовних вимог, просив відмовити у задоволені позову з підстав наведених у відзиві.

Від представників третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представників.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 29.12.2021 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір фінансового лізингу № ZPN0A!00000907.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору Лізингодавець (відповідач) зобов`язався набути у власність вказаний Лізингоодержувачем (позивачем) транспортний засіб і надати позивачу це майно за плату в тимчасове володіння та користування.

П. 2.2. договору встановлював, що відповідач на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування Предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладання договору наведені у статті 14, п. 14.1 цього договору, Додатку 1 (специфікації), а позивач зобов`язаний прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат відповідача, пов`язаних з виконанням цього Договору, на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до позивача переходить право власності на Предмет лізингу згідно з умовами Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та /чинним законодавством України.

Відповідно до змісту Додатку 1 та Додатку 3 до договору фінансового лізингу № ZPN0A!00000907 від 29.12.2021 (специфікації) відповідач передав позивачу у лізинг транспортний засіб марки КІА К5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Вартість автомобіля становить 243860,0 грн.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання, наслідком чого 11.01.2025 року стало підписання між позивачем та відповідачем Акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу № ZPN0A!00000907, який підписано позивачем та довіреною особою Банку. Даним актом підтверджено, що всі зобов`язання сторін по договору фінансового лізингу № ZPN0A!00000907 від 29.12.2021 року були виконані належним чином, претензії у сторін відсутні, лізингоодержувач (позивач) повністю сплатив лізингодавцю (відповідачу) всі платежі за договором лізингу, а предмет лізингу - автомобіль марки КІА К5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , разом з відповідними документами передано у власність лізингоодержувачу (позивачу).

Крім того, 11.01.2025 між АТ КБ «Приватбанк» (продавцем) та позивачем (покупцем) укладено договір б/н купівлі-продажу предмету лізингу.

Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору, у зв`язку із повним розрахунком між покупцем та продавцем за Предмет лізингу до дати цього договору шляхом виплати Покупцем усієї вартості Предмету лізингу за Договором лізингу, продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар, що вказаний у таблиці 1, - (автомобіль марки КІА К5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ), а покупець зобов`язується прийняти його на умовах, визначених цим Договором.

Згідно пункту 2.3 договору купівлі-продажу предмету лізингу приймання-передача Товару здійснюється уповноваженими представниками сторін шляхом підписання Угоди (Акту) про перехід права власності на ТЗ, який підтверджує належні якість, комплектність та кількість Товару на момент його приймання-передачі. Покупець зобов`язаний у десятиденний строк з дня підписання цього Договору здійснити перереєстрацію Товару на своє ім`я.

11.01.2025 року складено акт приймання-передачі транспортного засобу марки КІА К5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

З метою перереєстрації транспортного засобу відповідачем було прийнято наказ № ZPN0A!00000907 від 11.01.2025 та того ж дня видано довіреність на позивача на право проводити перереєстрацію автомобіля.

Крім того, судом встановлено, що позивач звернулася до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях в особі територіального сервісного центру МВС № 2342 з метою перереєстрації автомобіля на своє ім`я, проте 26.07.2025 року отримала відмову з посиланням на те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ «Приватбанк» (попереднього власника).

Предметом дослідження у даній справі є встановлення наявності у позивача матеріально-правових фактів, з якими закон пов`язує виникнення права власності; обставин не визнання (оспорення існуючого права) відповідачем права власності позивача на транспортний засіб та оспорення ним існуючого права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Одним із способів захисту права власності є визнання його в судовому порядку.

Зокрема, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вказаний спосіб захисту права власності пов`язаний з тим, що право власності має спиратись на певний титул, щоб бути доведеним перед іншими особами.

Отже, рішення суду про визнання права власності, яке прийнято за результатами розгляду позову, поданого в порядку ст. 392 ЦК України, є правозахисним актом, і спрямоване на захист наявного у позивача права власності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин (постанова від 14 грудня 2021 року у справі 344/16879/15-ц, постанова від 13.07.2022 у справі № 645/6151/15-ц).

У зв`язку з цим, момент виникнення права не залежить від набрання рішенням законної сили, оскільки підставою для прийняття останнього є наявність у позивача до звернення до суду тих матеріально-правових фактів, з якими закон пов`язує виникнення права власності.

Тобто, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності згідно зі ст. 392 ЦК України є оспорення існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 02.05.2018 у справі № 914/904/17 звертав увагу на те, що під час вирішення спору про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно (правові позиції Верховного Суду з цього приводу - mutatis mutandis пункт 13 постанови від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, пункт 12 постанови від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17 ).

Звертаючись із вимогами про визнання права власності на спірне майно (на транспортний засіб марки КІА К5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ), позивач як на підставу набуття права власності на це майно вказав на:

- укладений між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» договір фінансового лізингу № ZPN0A!00000907 від 29.12.2021 року;

- акт прийому-передачі майна від 11.01.2025 року до цього договору;

- акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 11.01.2025 року, яким засвідчено факт належного і повного виконання сторонами умов цього договору;

- договір купівлі-продажу предмету лізингу від 11.01.25 та складений акт приймання-передачі від 11.01.2025 року, відповідно до яких АТ КБ «Приватбанк» передав ОСОБА_2 транспортний засіб.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. На відміну від нерухомого майна, ЦК України не передбачено переходу права власності на рухоме майно за наслідком державної реєстрації переходу права на підставі правочину, навіть якщо реєстрація рухомого майна є обов`язковою виходячи з нормативного регулювання (частина четверта статті 334 ЦК України).

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 зазначено про те, що як положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Порушення приписів про державну реєстрацію великотоннажного та технологічного транспортного засобу має наслідком заборону його експлуатації (користування рухомим майном). Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статтей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу (п. 7.13).

Правовий аналіз вказаних вище норм права свідчить про те, що реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не впливає на набуття права власності на нього.

У пункті 11.3 Договору фінансового лізингу № ZPN0A!00000907 від 29.12.2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк», сторони передбачили, що цей договір є належною і достатньою підставою для переходу майна у власність лізінгоодержувача після сплати банку усіх лізингових платежів за цим договором. Укладення додаткових договорів тощо для переходу майна у власність лізингоодержувача не вимагається.

Згідно з Актом звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 11.01.2025, лізингоодержувач (позивач) повністю сплатив Лізингодавцю (Приватбанк) всі належні до сплати платежі за договором. Предмет лізингу: автомобіль марки КІА К5 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ), разом з відповідними документами передано у власність ОСОБА_3 (п.п. 1-3 Акту).

У постанові від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 278/3640/18 (провадження № 61-11481св20), в якій, аналізуючи положення статті 334 ЦК України та статті 34 Закону України «Про дорожній рух», суд зазначив: "…правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує". Подібні правові висновки щодо застосування положень статті 34 Закону № 3353-XII викладено Верховним Судом також у постановах від 13 грудня 2018 року у справі № 910/11266/17, від 21 травня 2019 року у справі № 912/1426/18 та від 30 липня 2019 року у справі № 905/1053/18 (п. 7.15 постанови ВП від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20).

Отже, виходячи з умов укладеного договору та відповідно до приписів частини першої статті 334 ЦК України до набувача (позивача) перейшло право власності на рухоме майно (транспортний засіб). Перехід права власності на транспортний засіб зафіксовано в Акті від 11.01.2025.

Здійснення державної перереєстрації права власності на транспортний засіб умовами договору фінансового лізингу не передбачено.

З огляду на те, що позивачем у справі є ОСОБА_2 , яка є власником транспортного засобу, що не оспорюється (не заперечується) відповідачем, суд дійшов висновку про відсутність у позивача матеріально-правових підстав заявляти про порушення права власності та відсутність підстав завертатись за захистом цього права, у тому числі шляхом його визнання в порядку статті 392 ЦК України.

Відповідач, з вимогами до якого звернувся позивач, не оспорює та не заперечує право власності позивача на транспортний засіб, тоді як норми статті 392 ЦК України вимагають доведення порушення відповідачем права власності (оспорювання або невизнання), за захистом якого звертається позивач.

Між тим, судом не встановлено таких обставин з боку відповідача.

Зі змісту листа № 31/29/2342/29/К-3984-4146-2025 від 06.08.2025 року ТСЦ МВС № 2342 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) убачається, що відмова у здійсненні перереєстрації пов`язана не у зв`язку з наявністю у ТСЦ МВС № 2342 сумнівів або претензій щодо права власності позивача на транспортний засіб, а виходячи з наявності в Єдиному реєстрі боржників відомостей про Банк, як боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи Головний сервісний центр МВС, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізьких областях про визнання права власності відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено в повному обсязі 14.01.2026 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 ;

Відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», адреса 01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГРУШЕВСЬКОГО, будинок 1Д, ;

Третя особа Головний сервісний центр МВС, адреса 04052, м. Київ, вул. Лук`янівська, буд. 62, ;

Третя особа Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, адреса 49041, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Праці, буд. 16, .

Суддя Ю.В. Геєць