ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2445/25 Номер провадження 22-ц/814/862/26Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І., при секретарі судового засідання Ракович Д.Г., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шендрик Сергія Івановича на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Полтава від 16 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 о звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору службу у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, в якому прохав встановити факт самостійного виховання та утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову вказав, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 червня 2023 року шлюб між ним та ОСОБА_2 , розірвано. Від шлюбу вони мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час перебування у шлюбі ним 16 серпня 2016 року придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Після придбання квартири він з колишньою дружиною та дітьми проживали у даній квартирі. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 червня 2023 року визначено місце проживання спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час діти проживають з ним, колишня дружина не займається вихованням дітей, не має матеріальної можливості забезпечувати їх усім необхідним. Також вона зареєстрована та фактично мешкає за іншою адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку із проведенням мобілізації до Збройних Сил України через введений в Україні воєнний стан, його можуть мобілізувати, а тому для оформлення відстрочки він повинен подати до ТЦК та СПЮ зокрема, рішення суду про те, що він самостійно виховує та утримує дітей. З цих підстав, звернувся до суду з позовом.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Полтава від 16 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей було відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодились представник ОСОБА_1 адвокат Шендрик С.І. та подав апеляційну скаргу, в якій прохають заочне рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 16.09.2025 року скасувати. Постановити нове рішення яким позовні вимоги щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей Позивачем : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - задовольнити.

Зокрема вказує, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права є помилковим та підлягає скасуванню.

Крім того, зазначає, що відповідно до вимог Сімейного кодексу України батьки мають однакові обов`язки щодо дитини ( ст. 141, 180 СК ), однак питання матеріального забезпечення дитини , хоча і є обов`язком одного з батьків, може бути предметом розгляду судом лише при наявності звернення одного з батьків стосовно стягнення аліментів або стосовно позбавлення батьківських прав внаслідок ухилення від виконання своїх обов`язків, що також є правом того з батьків, з ким проживає дитина, самої дитини яка досягла 14 років, або компетентних органів визначених ст. 165 СК.

Акцентує увагу суду, що згідно змісту ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно з ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею

Відзив на адресу Полтавського апеляційного суду не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні представник позивача, та представник служби у справах дітей, інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, сторони перебували у шлюбі з 18.06.2014 року, який розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06.06.2023 року (справа № 554/3832/23) (а.с.7).

Від шлюбу позивач ОСОБА_1 о та ОСОБА_2 мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження виданими Октябрським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ від 10 вересня 2013 року, а/з 999, та серії НОМЕР_1 виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області від 30 травня 2017 року, а/з 617, відповідно (а.с.10,12).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06.06.2023 року (справа № 554/3832/23) визначено місце проживання неповнолітніх дітей із батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 16.08.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О.В., реєстрацій номер 2289, зареєстровано за ОСОБА_1 о (а.с.14).

Діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 о зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9,11,13).

З Інформації з Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації від 11.03.2025 року № 01-12-05-09/2932 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25).

З Акту обстеження від 30.05.2025 року, затвердженого завідувачем відділу Служби у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, слідує, що умови проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відповідають санітарно-гігієнічному стану, для виховання та розвитку дітей створено окреме місце для сну, наявні продукти харчування, ноутбук, канцелярське приладдя, квартира вмебльована з наявним ремонтом. У квартирі проживають ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 о , 1989 р.н., батько (а.с.68).

Факт проживання позивача з дітьми підтверджується Актом про місце проживання від 31.01.2025 року.

Відповідно до Інформації Державної прикордонної служби України від 02.07.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виїхала за межі України 27.03.2025 року (а.с.81).

З Довідки виданої КП Полтавська загальноосвітня школи І-ІІІ ступенів № 34 Полтавської міської ради Полтавської області від 29.01.2025 року за № 01-22/62 вбачається, що учень 2-В класу ОСОБА_5 регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати, ОСОБА_2 , не виявляє ініціативи контактувати зі школою, із вчителями та класним керівником не спілкується, не цікавиться навчальними успіхами дитини. Об`єктивні дані щодо участі у вихованні сина матір`ю відсутні (а.с.17).

З Довідки виданої КП Полтавська загальноосвітня школи І-ІІІ ступенів № 34 Полтавської міської ради Полтавської області від 29.01.2025 року за № 01-22/61 вбачається, що учениця 6-Б класу ОСОБА_6 регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати, ОСОБА_2 , періодично підтримує зв`язок із класним керівником, повідомляє про причини відсутності доньки у школі в телефонному режимі. Іноді звертається з проханням відпустити Аішу додому, якщо та має запис до лікаря. Батьківські збори відвідувала у 2023 -2024 навчальному році. Навчанням дівчинки мати не цікавиться (а.с.18).

З довідки виданої 03.02.2025 лікарем ОСОБА_7 слідує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 наглядаються в дитячій поліклініці. На огляд дітей приводить батько (а.с.20).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них. Крім того позивачем не надано доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною 1статті 81 ЦПК України року встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 цієї ж статі - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та надавши оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки надані позивачем докази свідчать лише про проживання дітей разом з батьком, що сторонами не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні та утриманні останніх.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, та вважає, що він зроблений з урахування наявних у справі доказів та обставин справи.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Колегія суддів зазначає, що доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шендрик Сергія Івановича - залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Полтава від 16 вересня 2025 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 12 січня 2026 року.

Головуючий суддя : __________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ Ю.В. Дряниця _________________ Л.І. Пилипчук