Справа №: 398/3666/25
провадження №: 2/398/301/26
"14" січня 2026 р. м. Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Шинкаренко І.П.,
за участю секретаря судового засідання Черткова А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ),
від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Гулян Яніна Вікторівна (адреса: Кіровоградська область, м. Олександрія, пр. Соборний, 85),
до Олександрійської міської ради Кіровоградської області (адреса місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Олександрія, пр. Соборний, буд. 59),
ОСОБА_2 , (адреса: АДРЕСА_1 ,
про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,
ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник Гулян Я.В., звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до Олександрійської міської ради Кіровоградської області, в якій просить суд визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частку та після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на частку житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 .
Свої позовні вимоги мотивує тим, що після смерті її бабусі ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно та майнові права, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_2 . 09 серпня 2000 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким належний їй будинок заповіла позивачу. Позивач спадщину прийняла, проте вчасно не оформила. Постановою Олександрійської міської державної нотаріальної контори № 1 від 29 липня 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки адреса зазначеного у заповіті будинку не відповідає адресі будинку зазначеному у правовстановлюючому документі, крім того на той час було відсутнє підтвердження родинних відносин між ОСОБА_3 та її сином (батьком позивача) ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та прийняв спадщину після своєї матері. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2017 року було встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 та його матір`ю ОСОБА_3 . Наявні розбіжності в номері будинку зазначенні у правовстановлюючому документі ОСОБА_3 на будинок та у її заповіті позивач вважає помилкою, оскільки ОСОБА_3 ніколи не мала у власності будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що зазначено у заповіті. Вказаний будинок належав на праві власності ОСОБА_4 , що залишив у спадщину будинок своїм дітям: позивачу та її брату ОСОБА_2 . Просила суд врахувати, що ОСОБА_4 заповів все своє майно своїм дітям в рівних частинах, отже будинку за адресою: АДРЕСА_2 , право у власності на який батько позивача прийняв та не оформив, поправу має належати їй (1/4 частка в праві) та її брату ОСОБА_2 (1/4 частка в праві).
Ухвалою судді від 24 червня 2025 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, у вказаній справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
16 липня 2025 року за клопотанням представника позивача судом залучено в якості співвідповідача по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року підготовче провадження по зазначеній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гулян Я.В., у судове засідання не з`явилися. Представник подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.
Представник відповідача Олександрійської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, відзив на позов не подав, пояснення щодо обставин справ відсутні.
Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, місце і час розгляду справи у судове засідання не з`явився.
Суд на підставі ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутність вказаних осіб на підставі наявних у ній доказів.
Оскільки відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися, відзив не подали та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями ч 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Як вбачається із спадкової справи № 668-2001 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 11 вересня 2001 року позивач звернулася до Першої олександрійської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.
За життя ОСОБА_3 09 серпня 2000 року склала заповіт, яким належний їй житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , заповіла позивачу.
ОСОБА_3 на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , крім неї за вказаною адресою також постійно проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 (онука), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 (син), ОСОБА_2 (онук).
29 липня 2016 року державним нотаріусом Першої олександрійської державної нотаріальної контори Глазковим Ю.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у заповіті ОСОБА_3 та правовстановлюючому документі на належний спадкодавцю житловий будинок наявні невідповідності, а саме: некоректно зазначений номер будинку і замість АДРЕСА_1 . Крім того у вказаній постанові держаного нотаріуса встановлено, що син спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_4 , який мав право на обов`язкову частку у спадщині, прийняв спадщину, проте відсутній документ, що підтверджує наявність родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2017 року у справі № 398/3225/16 встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_4 та його матір`ю ОСОБА_3 .

Відповідно до спадкової справи № 241/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , який все своє майно, що буде належати йому на день смерті, заповідав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в рівних частках кожному, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом перейшло дітям спадкодавця: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частки кожному.

На час відкриття спадщини житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_4 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під забудову, посвідченого нотаріусом Першої олександрійської нотконтори 29 грудня 1965 року та акта готовності будинку № 591 від 14 листопада 1985 року, що підтверджується архівною довідкою КП «ОМБТІ» від 23 червня 2022 року № 251.

Тоді як право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27 листопада 1987 року, що підтверджується архівною довідкою КП «ОМБТІ» від 11 червня 2025 року № 454.

Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Статтями 1262, 1265 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Отже, з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що позивач прийняла спадщину після своєї баби ОСОБА_3 та батька ОСОБА_4 , та через наявні у заповіті технічні помилки, що не було можливості виправити у позасудовому порядку, не змогла оформити у встановленому порядку своє право власності на житловий за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Оскільки нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивачки.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, відсутності заперечень відповідачів по справі, виходячи з підстав, які викладені нотаріусом при прийнятті рішення про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вказану судову практику, суд дійшов висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності в розмірі частки на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 14 січня 2026 року.

Суддя І.П. Шинкаренко