Справа № 939/2005/25
УХВАЛА

Іменем України

08 січня 2026 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Герасименко М.М.,

за участю секретаря Боярської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Бородянці в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Бородянського районного суду Київської області від 09 вересня 2025 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через представника адвоката Акопову Т.Ю., звернулася до суду з вказаною заявою, просила переглянути за нововиявленими обставинами судовий наказ від 09 вересня 2025 року про стягнення із неї ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_3 на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі однієї чверті її заробітку (доходу). В обґрунтування вказала, що перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 09 квітня 2025 року. За згодою колишнього подружжя їхній син ОСОБА_4 залишився проживати разом із батьком. Вона (заявник) сумлінно виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання і матеріального забезпечення сина. Починаючи з вересня 2024 року, вона ( ОСОБА_1 ) щомісячно перераховує на особисту банківську карту сина аліменти в розмірі, який було погоджено між батьком і матір`ю, а саме 3 000 грн. Отже, з вересня 2024 року по вересень 2025 року вона перерахувала сину аліменти в загальному розмірі 42 000 грн. Крім того, при зустрічах із сином вона дає йому кишенькові гроші готівкою. Вважала, що ОСОБА_3 безпідставно звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, оскільки права та інтереси сина нею (заявником) не порушуються і вона щомісячно приймає участь у його матеріальному забезпеченні. З огляду на вказані обставини, просила скасувати судовий наказ, виданий Бородянським районним судом Київської області 09 вересня 2025 року, про стягнення з неї ( ОСОБА_1 ) аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За ухвалою суду від 07 листопада 2025 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 і її представник адвокат Акопова Т.Ю. заяву підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

09 вересня 2025 року Бородянським районним судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви 03 липня 2025 року.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_3 посилався, зокрема, на те, що син ОСОБА_4 проживає разом із ним і перебуває на його утриманні, а добровільна участь матері в утриманні дитини є нерегулярною і недостатньою.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 167 ЦПК України встановлено, що суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

При цьому, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, які набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами (ч. 4 ст. 423 ЦПК України).

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 19/028-10/13.

Також, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 02 травня 2024 року в справі № 337/2451/23, для перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів такими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі цього наказу та є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права й обов`язки заявника та боржника; нововиявленими є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених. Необхідно розрізняти нові докази та докази, які підтверджують нововиявлені обставини. Перші не можуть бути підставою для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами, тоді як другі є даними, що підтверджують саме такі обставини.

Аналогічний висновок Верховний Суд сформулював у постанові від 30 серпня 2021 року в справі № 461/1229/20.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30 березня 2012 року зазначається, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується за допомогою реалізації його основних засад, у тому числі принципу верховенства права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 9 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Судове рішення не може переглядатися у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо такі обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи, не є нововиявленою.

Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах від 13 травня 2020 року в справі № 599/1031/19, від 12 квітня 2024 року в справі № 358/1501/15-ц, від 02 травня 2024 року в справі 337/2451/23, а також Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 22 січня 2019 року в справі № 127/10129/17, від 14 квітня 2021 року в справі № 9901/819/18, від 25 травня 2021 року в справі № 752/4995/17.

Як підставу для перегляду судового наказу за нововиявленим обставинами ОСОБА_1 зазначила те, що вона приймає участь у матеріальному забезпеченні сина ОСОБА_4 та щомісячно перераховує на його особисту банківську карту аліменти в розмірі 3 000 грн, на підтвердження чого надала відповідні квитанції.

Водночас, зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що ОСОБА_3 був обізнаний про наявність вказаних обставин станом на день звернення до суду із вказаною заявою, а тому вони не можуть бути визнані нововиявленими в розумінні частини другої статті 423 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З аналізу даної норми та Розділу ІІ ЦПК України слідує, що стягнення аліментів на дитину в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно також здійснюється у безспірному порядку шляхом видачі судового наказу, який згідно з ч. 1 ст. 170 ЦПК України, не може бути скасований.

Тобто стягнення аліментів у такому розмірі фактично є державною гарантією та відповідає засадам справедливості та розумності.

Обовязок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обовязків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Такий обовязок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках і своїх повнолітніх дітей.

Встановлені в ході розгляду заяви обставини не спростовують фактів, що були покладені в основу судового рішення, обов`язок матері утримувати сина визначений законом і не оспорений у встановленому законом порядку, відтак, обставини, що були предметом розгляду в даній справі, не є такими, що можуть бути підставою для скасування судового наказу про стягнення аліментів.

Посилання заявниці на той факт, що вона добровільно виконує обов`язок по матеріальному утриманню дитини, не звільняє її від обов`язку утримувати дитину у спосіб, визначений судовим наказом, який ОСОБА_1 просить переглянути.

Враховуючи викладене, оскільки обставини, зазначені ОСОБА_1 як підстави для перегляду судового наказу Бородянського районного суду Київської області від 09 вересня 2025 року, не є нововиявленими в розумінні вимог п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, то підстав для задоволення заяви суд не вбачає.

З огляду на те, що в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами судом відмовлено, то судові витрати, пов`язані з її розглядом слід віднести на рахунок ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 10-13, 141, 160, 161, 165, 167, 168, 170, 171, 258-261, 263, 423, 429 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Бородянського районного суду Київської області від 09 вересня 2025 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини залишити без задоволення.

Судовий наказ, виданий 09 вересня 2025 року Бородянським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити в силі.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 13 січня 2026 року.

СуддяМарина ГЕРАСИМЕНКО