УХВАЛА

12 січня 2026 року

м. Київ

справа № 644/12253/21

провадження № 61-100ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Москаленко Наталією Іванівною, на рішення Київського районного суду міста Полтави від 02 липня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визначити йому як батьку наступний порядок спілкування з сином ОСОБА_3 : - щомісячно у другий та четвертий тиждень з 10 години суботи до 18 години неділі з ночівлею за місцем проживання батька; - в період шкільних канікул до 14 діб кожного календарного року, з метою сумісного відпочинку та оздоровлення дитини; - можливість онлайн спілкування з дитиною за допомогою будь-яких засобів зв`язку.

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 02 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визначено ОСОБА_2 способи та порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом:

зустрічей другої та четвертої суботи та неділі місяця з 10 години до 18 години без присутності матері ОСОБА_1 з урахуванням погодних умов, режиму дня, стану здоров`я дитини за місцем проживання ОСОБА_2 ;

у період шкільних канікул 14 календарних днів спільного відпочинку кожного року без супроводу матері ОСОБА_1 за згодою дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

шляхом необмеженого спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною, з урахуванням режиму дня, стану здоров`я дитини.

Зобов`язати ОСОБА_1 завчасно попереджати ОСОБА_2 щодо зміни та їх причини у визначеному порядку зустрічей з дитиною.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відстрочено виконання рішення в частині зустрічей батька ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України до закінчення дії воєнного стану на території України.

Зобов`язано матір дитини ОСОБА_1 організувати спілкування сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку кожного дня з 18:00 год. до 19:00 год.

При частковому задоволенні позову та визначенні відповідного способу участі у вихованні та спілкуванні позивача з малолітнім сином, урахувавши принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, право батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, конкретні обставини справи, та встановивши, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо участі позивача у вихованні дитини та особистого спілкування з нею, наявність конфліктних відносин між сторонами, вік дитини, суди зробили висновок про те, що такий графік відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, надасть можливість позивачу достатньою мірою спілкуватися із сином, приділяти йому увагу, брати участь у його розвитку та вихованні.

Судом зазначено про те, що само по собі проживання неповнолітнього сина разом з мамою в іншій країні не повинно розглядатись як перешкода для реалізації батьком свого права на безперешкодне спілкування з сином.

02 січня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

Разом з касаційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Також просить поновити строк для подання доказів та долучити до матеріалів справи: скриншоти доказів направлення на електронну адресу виконавчої служби заяв щодо надання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, копію скарги на бездіяльність державного виконавця, довідку про розрахунок заборгованості, скрін спілкування за телефоном з державним виконавцем, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, довідка з банку про відсутність перерахувань від боржника, висновок психолога від 02 січня 2026 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, має місце невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неповне їх з`ясування. Між сторонами склались вкрай складні відносини, позивач спричиняє психологічні травми відповідачу і дитині, оскільки останній був свідком погроз батька. Суду надавались докази у вигляді скрін-листування позивача з відповідачкою. Ці приклади не є разовими, оскільки саме такою поведінкою позивач намагається періодично нагадати про своє існування. Під час спілкування з дитиною у минулому позивач показував неповнолітньому ОСОБА_5 зброю по відеозв`язку, розмовляв лише про війну. Саме такі зустрічі батька з дитиною зашкодили ставленню дитини до батька, безумовно спричинили психологічну травму. ОСОБА_5 з 2022 року відмовився записувати відеоповідомлення до батька. Дитина становиться дорослою, в неї формується характер, ставлення до людей, батьків. У дитини є коло його друзів, інтереси, хобі, свій ритм життя, графік спорту та навчання. У 12 років дитина, яка постійно проживає вже шість років за кордоном, в змозі вже формувати особисте ставлення до обставин навколо. Відповідачка та неповнолітній ОСОБА_5 отримали статус громадян іноземної держави. Більш того, ОСОБА_5 фактично спілкується на іноземній мові. На сьогодні йому вже важко спілкування українською мовою, що також є перешкодою для дитини спілкуватись з біологічним батьком. ОСОБА_2 доказів сплати аліментів та відсутності заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини суду не надано.Позивач повинен отримати психологічну допомогу спеціалістів, оскільки багато часу заходився на військовий службі.

Касаційна скарга не може бути прийнята Верховним Судом до розгляду з таких мотивів.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга на підпункт перший частини третьої статті 411 ЦПК України (суд не дослідив зібрані у справі докази) має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на пункт 1, 2 або 3 частини другої статті 389 цього Кодексу як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що в ній не викладені передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень, її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судових рішень. Доводи касаційної скарги переважно зводяться до переоцінки доказів, проте обов`язковою умовою касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України) є обґрунтованість підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Оскільки заявником не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо викладення підстав касаційного оскарження, тому касаційна скарга підлягає поверненню.

У зв?язку з цим суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

При цьому суд звертає увагу заявника, що відповідно до визначених процесуальним законом повноважень (стаття 400 ЦПК України) Верховний Суд здійснює перевірку рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення питання про долучення доказів на стадії перегляду справи у суді касаційної інстанції.

Повернення касаційної скарги не є перешкодою у доступі до правосуддя, оскільки не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Полтави від 02 липня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року у справі № 644/12253/21 повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков