Ухвала

Іменем України

13 січня 2026 року

м. Київ

справа № 594/1783/21

провадження № 61-477ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Коробей Тетяни Дмитрівни як представника ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 09 грудня 2205 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Мельнице-Подільської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення Устянської сільської ради від 17 вересня 2009 року № 312б, знесення огорожі та перенесення меж земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Борщівського районного суду Тернопільської області перебуває вказана цивільна справа.

Борщівський районний суд Тернопільської області ухвалою від 16 січня 2023 року закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Борщівський районний суд Тернопільської області ухвалою від 13 листопада 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення до стадії підготовчого провадження відмовив.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Коробей Т. Д. оскаржив її в апеляційному порядку.

Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 09 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Коробей Т. Д., на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2025 року повернув заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвала про відмову в задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

05 січня 2026 року адвокат Коробей Т. Д. як представник ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції в іншому складі суддів.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд при ухваленні оскаржуваного судового рішення порушив норми процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України», заява № 19164/04, від 21 жовтня 2010 року).

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18) зроблено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Ухвали суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, зазначені у частині першій статті 353 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження у переліку ухвал, які зазначені у частині першій статті 353 ЦПК України, відсутня.

Таким чином, оскаржувана заявником ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення, тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом із рішенням суду по суті спору.

Аналогічні правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду по суті спору ухвал суду першої інстанції висловлено Верховним Судом в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі № 521/18597/18 (провадження № 61-10196св19), від 19 листопада 2020 року у справі № 520/14591/18 (провадження № 61-17758св19).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Встановивши, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження відсутня у переліку, визначеному частиною першою статті 353 ЦПК України, тому оскарженню окремо від рішення суду не підлягає, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги.

Ухвала суду апеляційної інстанцій є достатньо мотивованою та такою, що відповідає нормам закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги не є процесуальним рішенням, яким закінчено розгляд справи.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Коробей Тетяни Дмитрівни як представника ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 09 грудня 2205 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Мельнице-Подільської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення Устянської сільської ради від 17 вересня 2009 року № 312б, знесення огорожі та перенесення меж земельної ділянки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов