Справа № 527/3139/25
провадження 2/527/105/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області

в складі головуючого - судді Олефір А.О.,

за участю секретаря

судового засідання - Семенової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу 527/3149/25за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2025 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, сформованим в системі «Електронний суд».

В обґрунтування позову представник зазначив, що 14.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-10164272 на суму 9600,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 24501.Згідно умов Кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу через ТОВ «ПРОФІТГІД» грошові кошти на банківську карту № НОМЕР_3 відповідача.

13.08.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладеноДоговір факторингу № 13082025-МК/ЮнітКапітал. Предметом Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах Боржників. Відповіднодо РеєструБоржників № б/н від13.08.2025 за Договором факторингу відТОВ «МАКС КРЕДИТ»до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором укладеним звідповідачем.

Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить - 26486,40грн, яка складається з: 9600,00 грн - заборгованості по тілу кредиту; 13686,40 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 3200,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).

Посилаючись на вищевикладене, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 23286,40 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.

19 листопада 2025 року відповідач по справі подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач не надав належних доказів переходу права вимоги до нього за кредитним договором, зокрема: Реєстр прав вимоги не містить достатніх даних, що підтверджують обсяг та зміст переданих прав, зокрема інформації про залишок заборгованості, підстави її нарахування, дату на яку розраховано розмір заборгованості та відомостей про передачу кредитної справи; Витяг із реєстру (сторінка з даними про відповідача) не має підписів та печаток, що робить його неналежним доказом згідно зі ст. 76 ЦПК України, тому неможливо встановити, чи дійсно дана сторінка є частиною реєстру; позивач не надав доказів сплати за договором факторингу, що є обов`язковим для підтвердження реального переходу прав. Позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтвердження сплати позивачем як новим кредитором коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок первісного кредитора, саме за кредитну заборгованість відповідача. Наявний в матеріалах справи кредитний договір (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Він не укладав/підписував договір кредиту, в редакції, яку долучає представник позивача в якості копії до позовної заяви, не погоджував відповідні процентні ставки та кабальні умови кредитування. Нарахування неустойки за договором позики, з урахуванням положень вказаної статті ЦК України, можливе лише до 23.02.2022 включно, тоді як в розрахунок позивача здійснений за період періоди, які настали після 24.02.2022 та під час діючого воєнного стану в державі. З урахуванням викладеного, просив відмовити у стягненні неустойки в сумі 3200,00 грн. Позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів, які підтверджували б факт зменшення активів первісного кредитора (перерахування саме з його банківських рахунків або видачу готівки з каси, яка належала первісному кредитору) та зарахування цих коштів на банківський картковий рахунок відповідача. Позивач просить стягнути з нього 7000,00 грн витрат на адвоката, мотивуючи це тим, що нібито такі витрати було понесено позивачем. На підтвердження факту оплати платіжних (розрахункових) документів позивач не надає. До суду не надано платіжного документа із зазначенням ПІБ боржника та номеру кредитного договору, що дозволило б однозначно пов`язати факт оплати з цією справою. Вважає, що обсяг виконаних робіт адвокатом не спів мірний фактичним витратам, необхідним для розгляду даної справи, оскільки всі документи адвоката по цій справі мають шаблонний (типовий) характер, заповнення яких не вимагає ні значних трудовитрат, ні часу, ні інтелектуального навантаження з боку адвоката. Відтак, вказана вартість послуг адвоката - 7000,00 грн, на думку відповідача, не спів мірна із необхідним часом, які міг витратив би адвокат на виконання відповідних робіт (надання послуг) у спірних правовідносинах, та є явно завищеною.

Посилаючись на викладене, представник відповідача просив суд, відмовити позивачу у задоволенні позову.

25 листопада 2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що Кредитний договір № 00-10164272 від 14.01.2025 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор 24501 направлено позичальнику 14.01.2025 11:02:19 на вказаний ним номер мобільного телефону - НОМЕР_2 ; одноразовий персональний ідентифікатор введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 14.01.2025 11:02:34 годині, після чого Відповідач натиснув кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 14.01.2025 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» ініціювало переказ коштів у сумі 8000,00 грн згідно договору № 00-10164272 від 14.01.2025 безготівковим зарахуванням через компанію ПРОФІТГІД на платіжну картку НОМЕР_4, що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «МАКС КРЕДИТ». Платіжна картка НОМЕР_4 належала відповідачу, на яку останній отримав грошові кошти відповідно до умов договору належним чином. Відповідач отримав грошові кошти відповідно до умов договору належним чином, а тому позивачем доведено факт надання первісним кредитором грошових коштів відповідачу. Нарахування відсотків повністю обґрунтовано та не суперечить умовам Договору, з якими відповідач ознайомився до укладення Кредитного договору №00- 10164272 від 14.01.2025. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 13082025-МК/ЮнітКапітал від 13.08.2025 від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 23286,40 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі РеєструБоржників за Договором факторингу № 13082025-МК/ЮнітКапітал від 13.08.2025. Позивачем долучено платіжну інструкцію про оплату за право грошової вимоги згідно Договору факторингу № 13082025-МК/ЮнітКапітал від 13.08.2025. Надані позивачем витяг з Реєстру боржників до Договорів факторингу № 13082025-МК/ЮнітКапітал від 13.08.2025 підписаний та має печатки уповноважених осіб.

В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив суд проводити розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив суд проводити розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Приймаючи до увагиви кладене, суд дійшов висновку, що оскільки представник позивача та відповідач направили до суду заяви у яких просили суд, проводити розгляд справи у їх відсутність, суд дійшов висновку, що їх неприбуття не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою суду від 12 січня 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 08:30 год 16 січня 2026 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

14 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір кредитної лінії № 00-10164272 (далі по тексту Договір). Згідно умов Договору, сума кредиту становить 8000,00 грн (п.1.2.), строк кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів, дата остаточного повернення кредиту 09 січня 2025 року (п.1.3.), стандартна процента ставка складає 0,94% (нуль цілих 94 сотих) від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки) (п.1.5.1.), знижена процентна ставка становить 0,85 (нуль цілих 85 сотих) % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати платежу у встановленому Графіком платежі в розмірі не пізніше наступного дня за першою періодичною датою платежу, визначеною п.1.4. цього Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (датою видачі Кредиту) (п.1.5.2) (а.с.23-28).

Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 24501.

14 січня 2025 року ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором 29946 Паспорт споживчого кредиту в якому викладено істотні умови, які за своїм змістом є аналогічними, викладеними у кредитному договорі (а.с.16-17).

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що він не підписував договір, не погоджував його істотні умови, а також не отримував грошових коштів за договором.

Надаючи оцінку вказаним твердженням відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторонни домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19.

Згідно п. 2.1 Договору для отримання Кредиту Позичальник має зареєструватися на Сайті Компанії та мати доступ до Особистого кабінету. При здійсненні реєстрації Позичальник має пройти процедури ідентифікації/верифікації, керуючись підказками Сайту. Ідентифікація/верифікація здійснюється у спосіб, передбачений Постановою НБУ №107 від 28.07.2020р. «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу» та залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується один (або декілька) із зазначених способів ідентифікації та верифікації Клієнта: - отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».

Таким чином, судом встановлено, що сторони домовилися укласти саме електронний договір.

Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п.2.10 Договору, кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: 14 січня 2025 року, сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 8000,00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_3 .

Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, ТОВ «ПРОФІТГІД» було здійснено успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача, платник: ТОВ «Макс Кредит», сума переказу 8000,00 грн, номер платіжної картки отримувача: НОМЕР_3 (а.с.14-15).

Згідно відповіді наданої на виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк», в банку на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_4 , номер телефону НОМЕР_5 є фінансовим та знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 (а.с.75).

Як вбачається з Виписки, на картку ОСОБА_1 14.01.2025 року було зараховано грошові кошти в сумі 8000,00 грн (а.с.74).

З досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «Макс Кредит» виконало зобов`язання за кредитним договором та наддало відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Приймаючи до уваги те, що відповідач отримав кредитні кошти у розмірі встановленому кредитним договором, суд дійшов висновку, що договір між сторонами є укладеним.

Окрім того, суд констатує, що отримання відповідачем грошових коштів за договором підтверджує як укладання та підписання договору, так і погодження його істотних умов та реальне виконання договору.

13.08.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 13082025-МК/ЮнітКапітал. Предметом Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах Боржників (а.с.46-52).

Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників № б/н від13.08.2025 за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «МАКС КРЕДИТ»до Договору факторингу № 13082025-МК/ЮнітКапітал від 13серпня 2025 року, до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 00-10164272 від 14.01.2025, укладеним з ОСОБА_1 (а.с.44-45).

Судом встановлено, що вказаний Витяг з Реєстру Боржників реквізити, підписи та печатки фактора ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та клієнта ТОВ «МАКС КРЕДИТ».

Згідно платіжної інструкції від 19.08.2025 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перерахувало отримувачу ТОВ «МАКС КРЕДИТ» 760787,99 грн в якості оплати за відступлення прав вимоги згідно Договору факторингу № 13082025-МК/ЮнітКапітал від 13.08.2025 (а.с.42).

Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 00-10164272 від 14.01.2025, укладеним між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що твердження відповідача, що позивачем не надано доказів переходу права вимоги за кредитним договором спростовуються дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Згідно Виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 00-10164272 від 14.01.2025, заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.10.2025 року становить: 9600,00 грн - заборгованості по тілу кредиту; 13686,40 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 3200,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи) (а.с.39).

Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 9600,00грн- заборгованості по тілу кредиту, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Судом встановлено, що згідно умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн, також на картковий рахунок відповідач отримав грошові кошти в сумі 8000,00 грн.

Проте, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 9600,00 грн - заборгованості по тілу кредиту, що не відповідає умовам договору та розміру отриманих відповідачем коштів.

Суд зауважує, що тіло кредиту - це основна сума грошей, яку позичальник отримує від банку чи іншої фінансової установи і яку зобов`язується повернути. Ця сума не включає відсотки, комісії та інші додаткові платежі.

Суд констатує, що представником позивача не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про укладення додаткових угод та отримання відповідачем коштів у більшому розмірі, ніж ті що передбачені кредитним договором.

Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти в сумі 8000,00 грн, доказів суду, які б підтверджували виконання зобов`язання з повернення заборгованості за основною сумою боргу не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 8000,00 грн

Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 13686,40грн - заборгованості по несплаченимвідсоткам за користування кредитом,суд зазначає наступне.

За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом та у розмірі встановленому договором.

Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Судом встановлено, що розмір відсотків за користування кредитними коштами встановлений у кредитному договорівідповідає розміру встановленому в ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування».

Як вбачається з детального розрахунку заборгованості, відсотки відповідачу нараховувалися за період з 14.01.2025 року по 28.01.2025, виходячи з розміру зниженої процентної ставкив розмірі 0,85 %, а з 29.01.2025 року по 13.08.2025 виходячи з розміру стандартною процентної ставкив розмірі 0,94 %, що відповідає умовам договору.

Окрім того, судом встановлено, що під час виконання розрахунку заборгованості було враховано грошові кошти в сумі 2148,00 грн, сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості за процентами.

Також судом встановлено, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження виконання зобов`язання зісплати процентів за користування кредитними коштами в повному обсязі.

Приймаючи до уваги те, що відповідач отримавши кредитні кошти зобов`язання з їх повернення не виконав, відсотки у встановленому договором розмірі не сплатив, ані на користь першого кредитора, ані на користь позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 13686,40 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити у стягненні неустойки в сумі 3200,00 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем у позовній заяві зазначено, що розмір неустойки становить 3200,00 грн, проте, з урахуванням ціни позову, суд констатує, що позивачем не заявлено позовні вимоги про стягнення неустойки.

Вирішення питання стягнення судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 23286,40 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 21686,4 грн, що становить 93,12 % від ціни позову.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2255,73грн, що складає 93,12 % від 2422,40 грн.

Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, адвокат Соломко О.В.надававправничу допомогу позивачу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , вартість послуг становить 7000,00 грн (а.с. 30-31, 35-38).

Відповідач зазначив, що до суду не надано платіжного документа із зазначенням ПІБ боржника та номеру кредитного договору, що дозволило б однозначно пов`язати факт оплати з цією справою.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що підлягають розподілу витрати ті що підлягатимуть сплаті, тому не подання позивачем платіжного доручення не є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заяви, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є не співмірними складності справи.

Суд погоджується з твердженнями відповідача, з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що адвокат - це кваліфікований юрист з повною вищою юридичною освітою. При підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав.

За таких обставин, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 4000,00 грн.

Крім того, оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 2724,80 грн, що складає 93,12 % від 4000,00 грн.

Керуючисьст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», за Кредитним договором № 00-10164272від 14.01.2025:

8000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту;

13686,40грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом,

а всього 21686,40 грн (двадцять одну тисячу шістсот вісімдесят шість гривень 40 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» судовий збір у сумі 2255,73грнта витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3724,80грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцятиднів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, 4, літера А, офіс 10, );

відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_6 ).

Суддя А. О. Олефір