Провадження № 2/750/443/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі судді Рахманкулової І.П., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про визнання відмови у проведенні реструктуризації за кредитним договором про надання споживчого кредиту незаконною, зобов`язання провести реструктуризацію грошового зобов`язання за кредитним договором про надання споживчого кредиту та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

15 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

-визнати неправомірною відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» у проведенні реструктуризації заборгованості зобов`язань за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» провести реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 ;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на її користь 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовано позов тим, що 15 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2402/0508/71-049, відповідно до умов якого позивач отримала грошові кошти в сумі 43000 доларів США на строк до 14 травня 2020 року. В якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 15 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 4135. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Зазначена квартира є єдиним житлом позивача, в якому вона зареєстрована та проживає.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.09.2023 у справі № 750/9046/23, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.04.2024, задоволено позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про встановлення строку для подання заяви про реструктуризацію. Визнано поважними причини пропуску строку на подання ОСОБА_1 заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 . Встановлено ОСОБА_1 тримісячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили на подання заяви про проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 .

Після набрання рішенням суду законної сили, позивач 16.05.2024 надіслала відповідачу засобами поштового зв`язку заяву про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року з повним пакетом документів, в тому числі з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо себе ОСОБА_1 та члена своєї сім`ї, сина ОСОБА_2 .

Разом з тим, відповідач листом від 26.06.2024 за вих. №4408 відмовив позивачу у проведенні реструктуризації заборгованості за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року у зв`язку з тим, що позичальником не надано документів до заяви про проведення реструктуризації, а саме розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та /або поручителя).

Позивач вказує, що є особою похилого віку (70 років), їй встановлено 3 групу інвалідності, а тому неправомірними діями відповідача, безпідставною відмовою у реалізації законного права, вона вимушена тривалий час докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права, постійно перебуває у стресовому стані через загрозу втратити єдине житло у непрацездатному віці та засоби до існування. Своїми неправомірними діями відповідач завдав моральної шкоди позивачу, яку вона оцінює у 200000 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на правомірність своєї відмови у проведенні реструктуризації за кредитним договором, посилаючись на те, що позивач до своєї заяви не долучила розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та /або поручителя).

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив таке.

15 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір № 2402/0508/71-049, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 43000 доларів США на строк з 15 травня 2008 року до 14 травня 2020 року на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі в терміни, передбачені цим договором. (а.с. 18-25).

В якості забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 15 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (іпотекодержатель), та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 4135, на підставі якого передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 26-27).

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року.

Даним законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7 згідно із Законом України № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.09.2023 у справі № 750/9046/23, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.04.2024, задоволено позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про встановлення строку для подання заяви про реструктуризацію. Визнано поважними причини пропуску строку на подання ОСОБА_1 заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 . Встановлено ОСОБА_1 тримісячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили на подання заяви про проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 .

Після набрання рішенням суду законної сили, позивач 16.05.2024 подала відповідачу заяву про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року з повним пакетом документів, в тому числі з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо себе ОСОБА_1 та члена своєї сім`ї, сина ОСОБА_2 .

Разом з тим, відповідач листом від 26.06.2024 за вих. №4408 відмовив позивачу у проведенні реструктуризації заборгованості за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року у зв`язку з тим, що позичальником не надано документів до заяви про проведення реструктуризації, а саме розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та /або поручителя) (а.с.36)

З метою відновлення порушеного права, представник позивача, адвокат Байдала В.О. здійснив адвокатський запит до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради з метою з`ясування можливості отримання розширеної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.41-42)

У відповідь на адвокатський запит Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради повідомило, що працівниками управління була надана повна актуальна інформація (інформаційна довідка №376272820) щодо всіх об`єктів нерухомого майна, що перебували у власності ОСОБА_2 , види зареєстрованих прав, обтяження (іпотека, арешти, заборони), адреси об`єктів, площі, кадастрові номери, підстави виникнення прав, тощо, та на час звернення ОСОБА_1 з відповідною заявою інша інформація відносно ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна була відсутня. Іншого виду (в тому числі «розширеного») та способу, ніж той, у який здійснювався пошук та надання інформації ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відносно ОСОБА_2 , законом не передбачено (а.с.43,44)

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків, встановлених цим підпунктом, наявності таких у цій справі судом не встановлено.

У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Таким чином, відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 7 Закону України «Про споживче кредитування» законодавець встановив два варіанти строків для позичальника на звернення до кредитора із заявою про реструктуризацію зобов`язань у випадку наявності у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили: заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності пунктом пунктом 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» або не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі.

Абзац підпункту 3 пункту Закону України «Про споживче кредитування» встановлює позичальникові додатковий строк - до двох місяців на звернення із заявою про реструктуризацію і не обмежує його права на звернення із такою заявою у тримісячний термін з дня набрання чинності пунктом 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

16 травня 2024 року, тобто в межах строків, визначених заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.09.2023 у справі № 750/9046/23, яке залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.04.2024, з метою реструктуризації кредиту, на адресу відповідача позичальником було направлено заяву про проведення реструктуризації, з доданими документами, шляхом направлення заяви про проведення реструктуризації рекомендованим листом з описом через ДП «Укрпошта» (а.с.28-33)

22 травня 2024 року конверт з заявою та усіма додатками був отриманий ТОВ «Фінансова Компанія «Позика», що підтверджується відповідною накладною №051, з описом вкладення та роздруківкою з сайту Укрпошти.

Лише після адвокатських запитів позивач довідалася про відмову у проведенні реструктуризації заборгованості за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року у зв`язку з тим, що позивальником не надано документів до заяви про проведення реструктуризації, а саме розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та /або поручителя). Вказана відмова оформлена листом від 26.06.2024 за вих. №4408, адресованим на ім`я позивача.

Відповідач у відзиві на позов посилається на те, що позивач не виконала вимогу абз. 8 пп. 4 пункту 7 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» щодо надання розширеної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця, а тому підстави для проведення реструктуризації кредиту відсутні.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 16 травня 2024 року позивач надіслала на юридичну адресу ТОВ «Фінансова компанія «Позика» рекомендованим листом з повідомленням про вручення заяву про проведення реструктуризації кредиту, наданого в іноземній валюті, до якої додала Додатки (18 документів), зокрема, і дві інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо себе та члена своєї сім`ї, сина ОСОБА_2 .

Тобто заява ОСОБА_1 про реструктуризацію подана в межах строку, встановленого судом і в ній вказано усі обов`язкові реквізити, визначені підпунктом 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідач не заперечував факту отримання заяви позивача про проведення реструктуризації кредиту, наданого в іноземній валюті з усіма додатками.

З огляду на положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд визнав вказані обставини встановленими.

Доказів наявності у власності ОСОБА_1 (позичальника за кредитними договором) або у члена її сім`ї (сина ОСОБА_2 ) іншого житлового нерухомого майна, крім квартири, до суду не надано.

У матеріалах справи відсутні докази наявності на дату підписання заяви про реструктуризацію у власності позивача або члена її сім`ї об`єктів нерухомого майна, віднесених до об`єктів житлового фонду.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» критеріям (незалежно від дати укладення договору), та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків, на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).

Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів (абзац 10 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»). Не здійснюється відповідно до цього пункту реструктуризація зобов`язань за договорами, усі зобов`язання за якими до дня набрання чинності цим пунктом реструктуризовано, за умови вираження усіх грошових зобов`язань виключно у грошовій одиниці України (гривні) без визначення грошового еквівалента будь-якого із зобов`язань в іноземній валюті (абзац 11 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до підпункту 12 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя або заставодавця у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника, заяви про проведення відповідно до цього пункту реструктуризації.

Кредитор зобов`язаний не пізніше 60 днів з дня реструктуризації здійснити усі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, та надіслати позичальнику, поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів).

Також відповідна інформація у письмовому вигляді безоплатно надається зазначеним особам особисто на їхню вимогу.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 274/6004/21 (провадження 61-4935св22).

Доводи відповідача про те, що у разі ненадання позичальником розширеної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації, не можуть бути прийнятті судом до уваги з огляду на таке.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 вказав, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Враховуючи принцип розумності, який передбачає добросовісність зовнішнього прояву поведінки учасника цивільних відносин з точки зору правомірності, обґрунтованості, доцільності такої поведінки, а також можливості передбачення таким учасником обставин, які можуть вплинути на його права та обов`язки інших учасників цивільних відносин, суд прийшов до висновку, що відповідач, відмовивши у проведенні реструктуризації з підстав неподання розширеної інформації з Реєстрів, не обґрунтував свою відмову та не вказав, яких саме документів не було додано позивачем, адже позивач надіслала відповідачу дві інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо себе та члена своєї сім`ї, сина ОСОБА_2 , і як зазначило Управління адміністративних послуг у відповідь на запит представника позивача, вказані інформаційні довідки є повними, адже іншого, «розширеного» виду таких відомостей, чинним законодавством не передбачено.

Також суд враховує ту обставину, що ТОВ «Фінансова компанія «Позика» не надав до суду доказів на спростування доводів позивача щодо наявності передбачених Законом підстав для проведення реструктуризації.

Отже, фактична відмова відповідача позивачу у проведенні реструктуризації з означених підстав є протиправною, а тому за заявленим способом захисту підлягають поновленню права позивача шляхом зобов`язання вчинити дії, а саме: провести реструктуризацію відповідно до закону.

Разом з тим, позивач заявила вимогу, в якій просить визнати неправомірною відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» у проведенні реструктуризації заборгованості зобов`язань за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 .

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 22 січня 2025 року у справі № 523/17564/21 (провадження № 61-13816св23) зазначив, що належний спосіб захисту порушеного права чи інтересу має відповідати змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такий спосіб захисту має присікати порушення цивільних прав та/або інтересів чи відновлювати їх. З метою проведення реструктуризації зобов`язань позичальника за договором про споживчий кредит, передбаченої Законом України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який набрав чинності 23 квітня 2021 року, належним способом захисту прав позичальника є вимога про зобов`язання кредитора провести реструктуризацію кредитної заборгованості, який відповідає пункту 5 частини першої статті 16 ЦК України (примусове виконання обов`язку в натурі), змісту відповідного права, характеру його порушення чи невизнання, не потребує пред`явлення додаткових вимог. Натомість не є такими вимоги про визнання відмови банку незаконною, неправомірними дій банку та інші подібні, оскільки такі вимоги не призведуть до захисту прав позичальника».

У вказаній справі суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволеної позовної вимоги позивача до банку про визнання незаконною відмови банку в проведенні реструктуризації за валютним іпотечним кредитом скасувати та відмовив у задоволенні такої вимоги.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірною відмови Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» у проведенні реструктуризації заборгованості зобов`язань за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , оскільки такі вимоги не призведуть до захисту прав позичальника.

Також позивач заявила вимогу про стягнення з відповідача на її користь 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яку позивач обґрунтувала тим, що вона є особою похилого віку (70 років), їй встановлено 3 групу інвалідності, через неправомірні дії відповідача та безпідставну відмову у реалізації законного права, вона вимушена тривалий час докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права, постійно перебуває у стресовому стані через загрозу втратити єдине житло у непрацездатному віці та засоби до існування.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації через безпідставну, необґрунтовану відмову відповідача у задоволенні її заяви про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує вимушені зміни в життєвих стосунках, тому керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності вважає, що компенсація в сумі 5000 грн. буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у даній справі необхідно здійснити розподіл судових витрат.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стороні на користь якої ухвалено рішення підлягають відшкодуванню судові витрати, пов`язані з розглядом справи (в цій справі витрати на професійну правничу допомогу), пропорційно задоволених позовних вимог.

Такий висновок в цілому узгоджується, з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі № 522/24585/17 (провадження № 61-9961св19), від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19 (провадження № 61-9929св20), від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20), від 3 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20).

Суд враховує, що витрати на професійну правову допомогу можуть відшкодовуватись незалежно від того, оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, чи будуть оплачені лише в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору (постанова Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №686/28627/18)

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

Такий підхід прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, провадження № К/9901/13036/19, від 08 вересня 2020 року у справі № 640/10548/19, провадження № К/9901/33762/19, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, провадження № К/9901/22452/20.

Також суд враховує практику та рекомендації Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Згідно з матеріалами справи сторони договору погодили фіксований розмір плати за послуги з правничої допомоги в даній справі в розмірі 16500 грн. та актом здачі-приймання виконаних робіт від 14.10.2025 за №1 сторони підтвердили повне виконання робіт згідно умов договору про надання правової допомоги від 25.10.2024 (а.с. 45-50).

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 25.10.2024 сторони домовилися, що клієнт сплачує гонорар після прийняття рішення судом у справі (а.с. 47).

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки позивачем підтверджено надання їй правової допомоги та її розмір, такі витрати були необхідними і їх розмір є розумним, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у даній справі у розмірі 7000 грн., з урахуванням часткового задоволення позову.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 83, 141, 258, 259, 263-265, 279, 280-282, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про встановлення строку для подання заяви про реструктуризацію задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» провести реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором № 2402/0508/71-049 від 15 травня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на користь ОСОБА_1 5000 грн. (п`ять тисяч грн.) на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на користь ОСОБА_1 2422 грн. 40 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 7000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текс рішення складено 14.01.2026.

Суддя