Провадження № 2-о/643/109/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року суддя Салтівського районного суду міста Харкова Задорожна А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Харченко Костянтина Сергійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерство внутрішніх справ України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та заяву про продовження процесуального строку,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Харченко К.С., звернулась до суду із заявою, у якій просить встановити факт, що вона та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з 2004 року по 26.03.2025.

Ухвалою судді від 05.01.2026 заяву залишено без руху для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання цієї ухвали.

Із матеріалів справи вбачається, що копію ухвали від 05.01.2026 про залишення позовної заяви без руху отримано представником заявника, адвокатом Харченко К.С. 05.01.2026, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету.

Таким чином останнім днем усунення недоліків позовної заяви, відповідно, є 12.01.2026.

У зазначений термін 12.01.2026 до суду від представника позивача адвоката Харченко К.С. надійшла заява про продовження процесуального строку на усунення недоліків. Документ сформовано в системі «Електронний суд» 12.01.2026.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно із п.6 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Статтею 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. При цьому документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.126 ЦПК України).

Як зазначено вище, ухвалою судді від 05.01.2026 заяву залишено без руху для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання цієї ухвали. Враховуючи те, що вказану ухвалу отримано 05.01.2026, останнім днем усунення недоліків заяви, відповідно, є 12.01.2026.

Відтак суд приходить до висновку про те, що хоч позивачем і виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 05.01.2026 проте у зазначений в цій ухвалі строк недоліки позовної заяви усунуто не було.

При цьому представником заявника заявлено клопотання про поновлення строку на усунення недоліків зави.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У ст.127 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак суд, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подала таку заяву, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими доказами.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

Частиною 1 ст.44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У своїх рішеннях ЄСПЛ також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практика ЄСПЛ також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням процесуальних строків (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні ЄСПЛ у справі «Каракуць проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи. ЄСПЛ у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (постанова Верховного Суду від 03.12.2018 року у справі № 904/5995/16).

Так, заява про поновлення процесуального строку на усунення недоліків заяви обґрунтована тим, що представник заявника адвокат Харченко К.С. з 03.01.2026 по 10.01.2026 перебував у відпустці та не міг вчасно зреагувати на ухвалу суду з метою отримання відповідних документів. Однак, з метою усунення недоліків 08.01.2026 ним було направлено адвокатський запит на ім`я начальника Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням надати інформацію. Проте станом на 12.01.2026, тобто на останній день строку для усунення недоліків, відповідь на адвокатський запит не надійшла на його адресу. Просив продовжити заявнику строк для усунення недоліків на сім днів.

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

При цьому, суд зважає на важливість подання кожною стороною процесу письмових заяв та доказів по суті справи, оскільки саме на підставі таких заяв та поданих доказів буде розглядатися справа по суті.

Виходячи з наведеного, враховуючи пояснення представника заявника в обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку для усунення недоліків, зважаючи на направлення адвокатського запиту для отримання інформації з метою усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 05.01.2026 про залишення заяви без руху, суд вважає поважними причини пропуску заявником процесуального строку для усунення недоліків та з метою дотримання завдань та основних завдань цивільного судочинства, зокрема змагальності та диспозитивної, а отже вважає можливим продовжити заявнику процесуальний строк для отримання інформації та усунення недоліків заяви.

Керуючись ст.127 ЦПК України, суддя -

у х в а л и в:

Заяву заявника в особі представника адвоката Харченко Костянтина Сергійовича задовольнити.

Поновити заявнику в особі представника адвоката Харченко К.С. процесуальний строк для усунення недоліків у поданій заяві ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Харченко Костянтина Сергійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерство внутрішніх справ України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу до 20 січня 2026 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М. Задорожна