Справа № 490/210/26
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

14 січня 2026 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування житлового будинку з господарською будівлею,-

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2026 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла зазначена позовна заява, в якій позивач просить : витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 житловий будинок літ. Г-2 загальною площею 109,7 кв.м., житловою площею 56,5 кв.м., з господарською будівлею, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що належний йому на праві власності будинок був прданий з аукціону стягувачу ОСОБА_2 , в порядку виконанвчого провадження з примусового виконання рішення суду № 487/7606/23 від 29.12.2023 року про стягнення з нього на користь позивача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 50 000 доларів США. В подальшому рішення суду заочне було скасовано і справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.Оскільки рішення суду, на підставі якого проводилися прилюдні торги вже скасовано судом, отже відпала підстава для продажу майна, а отже майно підлягає поверненню власнику, у якого воно було незаконно відчужено на користь недобросовісного набувача.

Одночасно з подачею позову позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд: Заборонити вчиняти реєстраційні дії по реєстрації в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; накласти арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що відповідач (переможець торгів) до прийняття рішення по справі має можливість здійснити реєстрацію свого права власності на житловий будинок та в подальшому в позасудовому порядку зняти із зареєстрованого місця проживання в цьому будинку, як самого позивача так і його неповнолітню дитину.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суддя вважає, що заява підлягає частковому задоволенню у звязку з наступними обставинами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно дост. 149 ЦПК Українизабезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно дост. 150 ЦПК Українипозов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.1ст.153 ЦПК Українизаява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.5,6ст.153 ЦПК Українизалежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Необхідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовоюзастосуваннязаходів до забезпечення позову за вимогамимайнового характеру є достатньообґрунтованеприпущення, щомайно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, можезникнути, зменшитись за кількістюабопогіршитись за якістю на момент виконаннярішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичнихобставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

В рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов протиУкраїни» Європейський суд з прав людини вказав, щовтручання у право особи, захищенестаттею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхіднурівновагу не буде забезпечено, якщовідповідна особа несе "особистий і надмірнийтягар" (див. рішення у справіБрумареску, п. 78).

Судом встановлено, що ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 12.06.2024 року по справі № 487/7606/23 заочне рішення Заводського районного суду від 29.12.2023 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу - було скасовано, а справа призначена до розгляду в загальному позовному провадженні.

Прилюдні торги з продажу вказаного житлового будинку відбулося 15.04.2024 року, переможцем прилюдних торгів визнано ОСОБА_2 .

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 з 27 квітня 2024 року на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів .

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Також під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Зважаючи на те, що в провадженні Заводського районного суду м.Миколаєва перебуває на розгляді справа після скасування заочного рішення про стягнення боргу з ОСОБА_1 , з урахуванням підстав та змісту позову, та наявності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги щодо накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладення арешту на житловий будинок не є позбавленням права власності на нього відповідача, зважаючи нащо,зурахуванням встановлених обставин, накладення арешту на житловий будинок є виправданим, а рішення про накладення арешту є таким, що підтримує "справедливу рівновагу" між загальним інтересом відповідача посправіта захистом прав позивача.

Щодо стосується заявленої вимоги відносно заборони вчиняти реєстраційні дії по реєстрації в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Заявник посилається на те, що відповідач (переможець торгів) до прийняття рішення по справі має можливість здійснити реєстрацію свого права власності на житловий будинок та в подальшому в позасудовому порядку зняти із зареєстрованого місця проживання в цьому будинку, як самого позивача так і його неповнолітню дитину.

Проте, право власності вдповідача зареєстровано з квітня 2024 року .

Водночас суд враховує, що предметом позову є, зокрема, вимога про витребування спірного житлового будинку з чужого незаконного володіння, тобто фактично оспорюється право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч.10. ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За таких обставин суд дійшов висновку, що задоволення вказаної заяви в цій частині , в якій позивач фактично просить обмежити праомочності власника у володінні та користуванні майном, призведе до фактичного вирішення спору по суті на стадії забезпечення позову, що суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства , або призведе до унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову в частині заборони вчинення реєстраційних дій щодо зазначеного об`єкта нерухомого майна.

Згідно ч.1ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151, п. 1 ч. 1 ст. 152, ст. 153 ЦПК України, суддя, -

Керуючись ст.12,13,81,149-153,157,258,260,261,263,353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування житлового будинку з господарською будівлею - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заборонити укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вищевказаного майна.

В задоволенні іншої частини вимог заяви - відмовити.

Направити копію ухвали заявникові для пред`явлення до примусового виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.А. Гуденко