ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року м. Чернівці Справа № 727/11966/21

Провадження №22-ц/822/168/26

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Литвинюк І. М.,

суддів: Кулянди М. І., Перепелюк І. Б.,

за участю секретаря судового засідання: Собчук І. Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 травня 2022 року, головуючий у І-й інстанції Одовічен Я. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення в порядку зворотної вимоги частини грошових коштів та просив стягнути на свою користь 178 942,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 18 лютого 1994 року по 04 листопада 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було набуто у спільну сумісну власність квартира, а також на подвір`ї одного з будинковолодінь самочинно збудовано гараж на два заїзди загальною площею біля 64 кв.м.

З метою подальшої купівлі квартири, реконструкції обох квартир та будівництва гаража позивачу довелось брати поворотну фінансову допомогу в ТОВ ОРА «Кобра» та МПП «Кобра-Люкс».

Так, 01 грудня 2008 року між позивачем та МПП «Кобра-Люкс» укладено договір безпроцентної поворотної фінансової допомоги в розмірі 180 000 грн строком до 01 грудня 2021 року.

26 лютого 2009 року між ним та ТОВ ОРА «Кобра» укладений договір безпроцентної цільової позики на суму 320 000 грн для власних потреб строком до 02 березня 2022 року.

Рішеннями судів у справі №727/6374/17 встановлено, що кошти по вказаним договорам позики брались ним в інтересах сім`ї та що борг згідно з договорами фінансової поворотної допомоги від 01 грудня 2008 року та від 26 лютого 2009 року є спільним майном подружжя. У той же час, підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення половини боргу з ОСОБА_2 стала відсутність доказів повернення ним суми боргу.

На час звернення з позовом до суду борг ним погашено у повному обсязі. Так, станом на 04 листопада 2015 року, коли їх шлюб було офіційно розірвано, борг за договором позики від 01 грудня 2008 року перед МПП «Кобра-Люкс» складав 166 722,95 грн, а за договором позики від 26 лютого 2009 року борг перед ТОВ ОРА «Кобра» станом на 04 листопада 2015 року склав 191 162,95 грн.

Усі кошти повернуто ним у повному обсязі, про що свідчать довідки МПП «Кобра-Люкс» та ТзОВ ОРА «Кобра».

Просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 в порядку зворотної вимоги частину грошових коштів у розмірі 178 942,95 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги частину грошових коштів у розмірі 178 942, 95 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кошти за договорами позики від 01 грудня 2008 року та 26 лютого 2009 року були одержані ОСОБА_1 в інтересах сім`ї та використані на її потреби.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що надані ОСОБА_1 прибуткові касові ордери не містять інформацію щодо предмету доказування, а саме відомостей, що ці кошти вносились до МПП «Кобра Люкс» та ТОВ «ОРА «Кобра» в рахунок виконання зобов`язань за договорами безпроцентної поворотної фінансової допомоги від 01 грудня 2008 року та 26 лютого 2009 року.

Наголошує на тому, що у позовній заяві позивач вказував, що поворотна фінансова допомога 01 грудня 2008 року та 26 лютого 2009 року бралась з метою купівлі квартири АДРЕСА_1 , її реконструкції, а також реконструкції 55/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , самочинного будівництва гаражу, однак квартира АДРЕСА_1 була придбана 31 грудня 2004 року, а протягом 2005 року відповідачем було здійснено реконструкцію квартири, добудовано ще дві житлові кімнати, у зв`язку з чим збільшилась загальна та житлова площі квартири.

23 лютого 2011 року було проведено лише заміну правовстановлюючого документу з метою відповідності проведеної у 2005 році реконструкції, що підтверджується листом ЧКОБТІ №578 від 05 березня 2008 року, листом від 18 січня 2011 року, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом з рішення №116/4 від 22 лютого 2011 року.

За вказаних обставин, ні купівля, ні реконструкція квартири АДРЕСА_1 не могла бути здійснена за рахунок поворотної фінансової допомоги, договір про надання якої укладено ОСОБА_1 у грудні 2008 року та у лютому 2009 року, а кошти виділені у більш пізній період.

З видаткових ордерів, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 , починаючи з травня 2013 року, отримав в МПП «Кобра- Люкс» в рахунок договору безпроцентної цільової позики від 01 грудня 2008 року 162 000 грн з 180 000 грн, та з липня 2013 року в ТОВ «ОРА «Кобра» в рахунок договору безпроцентної цільової позики від 26 лютого 2009 року 255 880 грн з 320 000 грн, а тому навіть за умови визнання судом обставин, встановлених рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2020 року у справі №727/6374/17 щодо укладення ОСОБА_1 в інтересах сім`ї договорів безпроцентної цільової позики від 01 грудня 2008 року та від 26 лютого 2009 року, не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо повернення в порядку регресу коштів, які отримані ним після закінчення будівельних робіт та робіт по реконструкції квартири АДРЕСА_1 , гаражу по АДРЕСА_3 та 55/100 будинковолодіння по АДРЕСА_2 .

Крім іншого, піддає сумніву отримання ОСОБА_1 спірних коштів, враховуючи ту обставину, що договори про отримання безпроцентної цільової позики від 01 грудня 2008 року та 26 лютого 2009 року ОСОБА_1 підписав від імені двох сторін договору одночасно, а саме за позикодавця та позичальника.

Вказує на те, що керівник від імені юридичної особи не може укладати із собою як фізичною особою договори, оскільки це прямо суперечить чинному законодавству України, оскільки норма ч. 3 ст. 238 ЦКУ встановлює заборону на вчинення правочину, у якому один представник одночасно виступає від імені декількох контрагентів, а тому ці договори безпроцентної цільової позики є нікчемними.

Також стверджує про те, що доводи ОСОБА_1 про отримання ним позики спростовуються відсутністю вказаної дебіторської заборгованості, а саме виданої поворотної фінансової допомоги в фінансовому звіті (балансі за 2015 рік) МПП «Кобра-Люкс», та відсутністю вказаної дебіторської заборгованості в фінансовому звіті (балансі за 2015 рік) ТзОВ ОРА «Кобра».

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зазначає, що в апеляційній скарзі не зазначено жодної норми матеріального права, яку порушив суд першої інстанції, напроти, ним були досліджені надані докази, встановлено фактичні обставини справи та прийнято законне рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 18 лютого 1994 року по 04 листопада 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 листопада 2015 року у справі № 727/5781/15-ц позов ОСОБА_2 задоволено, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

За час перебування в шлюбі ними було придбано нерухоме та рухоме майно.

Зокрема, 31 грудня 2004 року Фаррелл Емілія продала, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 грудня 2004 року. Відповідно до договору квартира складається з двох житлових кімнат загальною площею 40,20 кв.м, в тому числі житловою площею 23,60 кв.м.

У подальшому квартира АДРЕСА_1 була реконструйована та добудована, внаслідок чого збільшилася її площа. На підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №116/4 від 22 лютого 2011 року на дану квартиру проведено заміну правовстановлюючого документа та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23 лютого 2011 року.

Відповідно до виданого свідоцтва про право власності квартира складається з чотирьох житлових кімнат загальною площею 61,80 кв.м, в тому числі житловою 45,60 кв.м.

З висновку № 614 судової інженерно-технічної експертизи від 28 травня 2019 року вбачається, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 1 116 664,00 грн.

Квартира АДРЕСА_4 в травні 1994 року була передана в порядку приватизації в спільну часткову власність, а саме: ОСОБА_1 34%, ОСОБА_2 33%, ОСОБА_3 33%. Квартира складалася з двох кімнат загальною площею 47,5 кв.м, в тому числі житловою 31,0 кв.м (т.1 а.с.128-131). 14 травня 1994 року було видано свідоцтво про право власності на житло (т.1 а.с.234).

Вказана квартира неодноразово була реконструйована, внаслідок чого 26 квітня 2011 року виконавчий комітет Чернівецької міської ради прийняв рішення №259/7 про заміну правовстановлюючого документу на нове свідоцтво про право власності (т.1 а.с.239).

Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 травня 2011 року вбачається, що 55/100 частин будинку передано в спільну часткову власність на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26 квітня 2011 року, відповідно до якого частка ОСОБА_1 становить 37/100 частин, частка ОСОБА_2 - 9/100 частин і частка сина ОСОБА_4 - 9/100 частин (т.1 а.с.12).

Відповідно до даного свідоцтва 55/100 частин складається з квартири АДРЕСА_5 в житловому будинку літ. А: в підвалі - підвал ІІІ площею 7,60 кв.м, та коридор І загального користування площею 12,50 кв.м (4,10 кв.м); на першому поверсі коридор 1-1 площею 5,40 кв.м, житлова кімната 1-2 площею 15,80 кв.м, житлова кімната 1-3 площею 20,00 кв.м, кухня 1-4 площею 8,10 кв.м, санвузол 1-5 площею 5,60 кв.м, житлова кімнатна 1-6 площею 14,80 кв.м, житлова кімната 1-7 площею 18,00 кв.м; гараж літ. Б, а також криниця І загального користування (т.1 а.с.12).

З протоколу №1 засідання МПП «Кобра-Люкс» від 01 грудня 2008 року вбачається, що ОСОБА_1 надана безпроцентна поворотна фінансова допомога в розмірі 180 000 грн строком до 01 грудня 2021 року. Цього ж числа був оформлений договір безпроцентної цільової позики між МПП «Кобра-Люкс» та ОСОБА_1 , мета позики: перебудова будинку, ремонт квартири (т. 1 а.с.167-168).

26 лютого 2009 року між ТзОВ ОРА «Кобра» та ОСОБА_1 був укладений договір безпроцентної цільової позики на суму 320 000 грн для власних потреб строком до 02 березня 2022 року (т. 1 а.с.155).

Як вбачається з довідки ТзОВ «Кобра» №700 від 29 листопада 2021 року, в період з 26 лютого 2009 року по листопад 2015 року ОСОБА_1 повернув ТзОВ «Кобра» 128 837,05 грн. Дебіторська заборгованість ОСОБА_1 по договору безпроцентної цільової позики від 26 лютого 2009 року станом на 04 листопада 2015 року складала 191 162,95 грн. На даний час ОСОБА_1 борг погашено у повному обсязі (т. 1 а.с.72).

Відповідно до довідки МПП «Кобра-Люкс» №688 від 27 листопада 2021 року в період з 01 грудня 2008 року по листопад 2015 року ОСОБА_1 повернув МПП «Кобра-Люкс» 13 277,05 грн. Дебіторська заборгованість ОСОБА_1 по договору безпроцентної цільової позики від 01 грудня 2008 року станом на 04 листопада 2015 року складала 166 722,95 грн. На даний час ОСОБА_1 борг погашено у повному обсязі (т.1 а.с.73).

В матеріалах справи наявні копії видаткових касових ордерів: № 24 від 16.05.2013, на підставі якого 16 травня 2013 року ОСОБА_1 в МПП «Кобра-Люкс» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 50 000 грн (т.1 а.с.170); № 37 від 23.07.2013, на підставі якого 23 липня 2013 року ОСОБА_1 в МПП «Кобра-Люкс» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 10 000 грн (т.1 а.с.170); №47 від 06.09.2013, на підставі якого 06 вересня 2013 року ОСОБА_1 в МПП «Кобра-Люкс» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 5 000 грн (т.1 а.с.171); № 26 від 07.05.2014, на підставі якого 07 травня 2014 року ОСОБА_1 в МПП «Кобра-Люкс» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 10 000 грн (т.1 а.с.171); № 33 від 10.06.2014, на підставі якого 10 червня 2014 року ОСОБА_1 в МПП «Кобра-Люкс» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 10 000 грн (т.1 а.с.172); № 49 від 05.09.2014, на підставі якого 05 вересня 2014 року ОСОБА_1 в МПП «Кобра-Люкс» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 10 000 грн (т.1 а.с.172); № 54 від 07.10.2014, на підставі якого 07 жовтня 2014 року ОСОБА_1 в МПП «Кобра-Люкс» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 5000 грн (т.1 а.с.173); № 70 від 15.12.2014, на підставі якого 15 грудня 2014 року ОСОБА_1 в МПП «Кобра-Люкс» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 14 000 грн (т.1 а.с.173); № 73 від 23.12.2014, на підставі якого 23 грудня 2014 року ОСОБА_1 в МПП «Кобра-Люкс» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 15 000 грн (т.1 а.с.174); № 03 від 15.01.2015, на підставі якого 15 січня 2015 року ОСОБА_1 в МПП «Кобра-Люкс» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 18 000 грн (т.1 а.с.174); № 24 від 07.04.2015, на підставі якого 07 квітня 2015 року ОСОБА_1 в МПП «Кобра-Люкс» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 10 000 грн (т.1 а.с.175); № 35 від 08.06.2015, на підставі якого 08 червня 2015 року ОСОБА_1 в МПП «Кобра-Люкс» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 5000 грн (т.1 а.с.175); № 35 від 12.07.2013, на підставі якого 12 липня 2013 року ОСОБА_1 в ТзОВ ОРА «Кобра» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 55 000 грн (т.1 а.с.125); № 48 від 06.09.2013, на підставі якого 06 вересня 2013 року ОСОБА_1 в ТзОВ ОРА «Кобра» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 5000 грн (т.1 а.с.125); № 71 від 18.12.2013, на підставі якого 18 грудня 2013 року ОСОБА_1 в ТзОВ ОРА «Кобра» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 20 000 грн (т.1 а.с.126); № 26 від 07.04.2014, на підставі якого 07 квітня 2014 року ОСОБА_1 в ТзОВ ОРА «Кобра» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 15 000 грн (т.1 а.с.126); № 38 від 07.05.2014, на підставі якого 07 травня 2014 року ОСОБА_1 в ТзОВ ОРА «Кобра» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 15 000 грн (т.1 а.с.127); № 45 від 10.06.2014, на підставі якого 10 червня 2014 року ОСОБА_1 в ТзОВ ОРА «Кобра» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 20 000 грн (т.1 а.с.127); № 56 від 07.07.2014, на підставі якого 07 липня 2014 року ОСОБА_1 в ТзОВ ОРА «Кобра» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 15 000 грн (т.1 а.с.128); № 68 від 05.09.2014, на підставі якого 05 вересня 2014 року ОСОБА_1 в ТзОВ ОРА «Кобра» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 20 000 грн (т.1 а.с.128); № 77 від 07.10.2014, на підставі якого 07 жовтня 2014 року ОСОБА_1 в ТзОВ ОРА «Кобра» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 15 000 грн (т.2 а.с.129); № 03 від 15.01.2015, на підставі якого 15 січня 2015 року ОСОБА_1 в ТзОВ ОРА «Кобра» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 55 880 грн (т.1 а.с.129); № 22 від 07.04.2015, на підставі якого 07 квітня 2015 року ОСОБА_1 в ТзОВ ОРА «Кобра» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 10 000 грн (т.1 а.с.130); № 35 від 08.06.2015, на підставі якого 08 червня 2015 року ОСОБА_1 в ТзОВ ОРА «Кобра» отримав поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 10 000 грн (т.1 а.с.130).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі N 567/3/22 (провадження N 61-5252сво23)).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.

Саме тому, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

В постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі N 6-539цс16, на яку посилається позивач в касаційній скарзі, зроблено висновок, що "до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. У справі, яка переглядається, суд установив, що кошти за укладеними за час шлюбу договорами позики позивач одержав для погашення кредиту, за який було придбано жилий будинок, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також для здійснення переобладнання та ремонту цього жилого будинку. Однак, дійшовши зазначених висновків на підставі встановлених фактичних обставин, суди залишили поза увагою, що в подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбаний за рахунок позичених грошових коштів жилий будинок, внаслідок укладення договорів позики виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, та що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, апеляційний суд, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, не взяв до уваги, що праву на спільну сумісну власність на жилий будинок кореспондується боргове зобов`язання - повернення грошової суми, що позичалася на придбання цього будинку".

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі N 638/18231/15-ц (провадження N 14-712цс19), на яку посилається позивач в касаційній скарзі, зроблено висновок, що "при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині".

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2021 року у справі N 761/20899/19 (провадження N 61-19597св20), на яку посилається позивач в касаційній скарзі, зроблено висновок, що "виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України. Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі N 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі N 712/6574/16-ц (провадження N 61-17824св18)".

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі N 753/11000/14-ц (провадження N 61-11сво17)).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Рішенням Шевченківського суду м. Чернівці від 28 грудня 2020 року у справі №727/6374/17 було поділено майно подружжя. Предметом розгляду у вказаній справі також були борги подружжя, зокрема і по договорах безпроцентної цільової позики від 01 грудня 2008 року та від 26 лютого 2009 року.

Оцінюючи надані докази, суд у справі №727/6374/17 прийшов до висновку, що в інтересах сім`ї бралися лише кошти по першому договору, а саме: 26 лютого 2009 року в розмірі 320 000 грн. Оскільки в той період часу подружжям ОСОБА_5 здійснювалася реконструкція з добудовою квартири АДРЕСА_4 , а також здійснювалося самочинне будівництво гаража на подвір`ї будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Також, оцінюючи докази, суд у справі №727/6374/17 прийшов до висновку, що в інтересах сім`ї бралися лише кошти по першому договору, а саме: від 01 грудня 2008 року в розмірі 180 000 грн, мета отримання - перебудова будинку та ремонт квартири.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 квітня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення районного суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про припинення права власності за ОСОБА_2 на 9/100 часток та визнання за ним права власності на 9/100 часток в будинку по АДРЕСА_2 , про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , а також у частині відмови у виділенні ОСОБА_2 будівельних матеріалів, обладнання, конструктивних елементів, які були використані під час самочинного будівництва гаража, що знаходиться по АДРЕСА_3 , вартістю 67 105,56 грн, а саме: азбестоцементні листи хвилясті 32,13 кв. м, болти 0,000112 т, цвяхи 0,00332 т, гіпсові в`яжучі 0,002164 т, толь 7,038 кв. м, сталь листова оцинкована 0,041 т, неоцинований профнастил 0,02 т, гвінти, заклепки, шайби 0,0002 т, лісоматеріали 0,74 куб. м, щити опалубки 2,32 кв. м, сталь профільована 128 кг, камінь бутовий 2,27 куб. м, пісок природний 1,28 куб. м, керамблок 1756 штук, суміші бетонні 7,87 куб. м, розчин кладковий 10,79 куб. м, скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 9/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які зареєстровані за ОСОБА_2 , вартістю 281 103,38 грн та взамін цій частці виділено ОСОБА_2 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , вартістю 558 332 грн та 1/2 частку будівельних матеріалів, які були використані у процесі самочинно збудованого гаража, площею 32 кв. м, вартістю 33 552,78 грн.

Припинено право спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на вказану квартиру.

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 9/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 з належними до нього будівлями та спорудами, які зареєстровані за ОСОБА_2 та входять до складу 55/100 ідеальних часток житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

Рішення районного суду у частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку у статутному фонді (капіталі) МПП «Кобра-Люкс» вартістю 23 000 грн скасовано та ухвалено у цій частині нове, яким у задоволенні вказаної вимоги відмовлено.

Рішення районного суду у частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рухомого майна на загальну суму 101 500 грн, його поділу та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різниці у частках у розмірі 8 750 грн змінено. Доповнено перелік спільного сумісного майна складовою «металевою альтанкою» вартістю 5 000 грн, яку виділено ОСОБА_1 .

Виділено ОСОБА_1 спальню білого кольору у комплекті (ліжко, шафа, комод, трюмо, тумбочки приліжкові 2 штуки), вартістю 10 000 грн.

Змінено рішення районного суду у частині визначення суми різниці у частках та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю у вартості рухомого та нерухомого майна у розмірі 303 281,40 грн.

Постановою Верхового Суду від 08 вересня 2021 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2020 року у нескасованій і незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Чернівецького апеляційного суду від 12 квітня 2021 року залишено без змін.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, встановивши, що кошти за договорами позики від 01 грудня 2008 року та 26 лютого 2009 року були одержані ОСОБА_1 в інтересах сім`ї та використані на її потреби, доказів протилежного не надано, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог, оскільки зазначені вище обставини були встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2020 року у справі №727/6374/17, яким було поділено майно подружжя та яке в цій частині залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 квітня 2021 року та постановою Верховного суду від 08 вересня 2021 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані ОСОБА_1 прибуткові касові ордери не містять інформацію щодо предмету доказування, а також щодо укладення ОСОБА_1 в інтересах сім`ї договорів безпроцентної цільової позики від 01 грудня 2008 року та від 26 лютого2009 року, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені докази були предметом дослідження й оцінки в справі №727/6374/17, тому не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 в судовому порядку договори позики від 01 грудня 2008 року та 26 лютого 2009 року не оспорювалися, а тому є чинними, виходячи з наступного.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на викладене, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо сумнівів отримання ОСОБА_1 спірних коштів за договорами про отримання безпроцентної цільової позики від 01 грудня 2008 року та 26 лютого 2009 року з підстав того, що ОСОБА_1 підписав від імені двох сторін договору одночасно, а саме за позикодавця та позичальника, оскільки договори про отримання безпроцентної цільової позики від 01 грудня 2008 року та 26 лютого 2009 року та їх умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін та відповідно до статей 628, 629 ЦК України є обов`язковими для виконання.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду, та фактично зводяться до незгоди апелянта з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 381- 384, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 січня 2026 року.

Суддя- доповідач І. М. Литвинюк

Судді: М. І. Кулянда

І. Б. Перепелюк