Справа № 331/144/26
Провадження № 2/331/1388/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Антоненко М.В., розглянувши заяву про самовідвід судді Антоненко Максима Володимировича у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2026 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вартанової Г.М., звернувся до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2026 року, головуючим суддею по вищезазначеній цивільній справі було визначено суддю Яцун О.О.

Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 13 січня 2026 року самовідвід судді Яцун О.О. у розгляді цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, задоволено. Передано справу до канцелярії Олександрівського районного суду міста Запоріжжя для визначення судді для розгляду справи в порядку визначеному ст. 33 ЦПК України.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2026 року, головуючим суддею по вищезазначеній цивільній справі визначено суддю Скользнєву Н.Г.

Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 15 січня 2026 року заяву про самовідвід судді Скользнєвої Н.Г. у цивільній справі № 331/144/26 (Провадження № 2/331/1388/2026) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - задоволено. Справу передано для вирішення питання про передачу справи іншому судді в порядку встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2026 року, головуючим суддею по вищезазначеній цивільній справі визначено суддю Антоненко М.В.

Під час вирішення питання про прийняття зазначеної цивільної справи до свого провадження, суддя Антоненко М.В. з метою уникнення будь-яких сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості, заявив самовідвід на підставі п.5) ч. 1 ст. 36 ЦПК України. У заяві зазначив, що відповідач ОСОБА_3 є рідною донькою голови Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Скользнєвої Н.Г., з якою головуючий суддя працює в одному суді, а тому вважає, що дана обставина може викликати сумніви в його об`єктивності та неупередженості при розгляді даної справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно.

Згідно із ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Згідно із пунктом 5) частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлений відвід учасниками справи.

Згідно до змісту частини 3 статті 39 ЦПК України, самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді (п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 № 006/23).

У справі «Фей проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив щодо об`єктивної неупередженості, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Так, у справі «Пєрсак проти Бельгії» від 01.10.1982 р. Європейський суд уточнив зміст поняття «неупереджений суд», зазначивши, що для того, щоб суди могли вселяти громадськості необхідну довіру, слід враховувати також і питання їх внутрішньої організації. Правова позиція Суду по цій справі полягає в тому, що суб`єктивний підхід до неупередженості відображає особисті переконання цього судді у конкретній справі, об`єктивний визначає, чи мали місце достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Презумпція особистої неупередженості діє до тих пір, поки не доведено інше. Будь-який суддя, відносно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду, який розглядає справу. Інакше підривається довіра, якою у демократичному суспільстві мають користуватися суди.

При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Михайлова проти України» від 06 березня 2018 року Європейський суд з прав людини визнав порушення прав позивача, зокрема, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право на справедливий судовий розгляд щодо вимоги безсторонності), тобто, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, факт якого не підтверджений документами по справі, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Таким чином, з метою підвищення авторитету судової влади та з метою уникнення в майбутньому сумнівів у учасників процесу в безпристрасності та об`єктивності суду під час розгляду даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що заяву судді про самовідвід необхідно задовольнити, а справу передати до канцелярії суду для визначення іншого судді в порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 247, 260, 353 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Антоненко М.В. у цивільній справі № 331/144/26 (Провадження № 2/331/1388/2026) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням - задовольнити.

Справу передати для вирішення питання про передачу справи іншому судді в порядку встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: М.В. Антоненко