єдиний унікальний номер справи 546/25/26
номер провадження 2-з/546/2/26
УХВАЛА

про забезпечення позову

14 січня 2026 року м. Решетилівка

Суддя Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненко Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

встановив:

13 січня 2026 року одночасно з позовом до суду надійшла вищезазначена заява про забезпечення позову. Дана заява обґрунтована тим, що предметом спору є: житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :30:001:0185, що розташована по АДРЕСА_1 ; автомобіль Toyota Corolla, н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 ; автомобіль Toyota Camry, н.з. НОМЕР_3 , vin НОМЕР_4 . Право власності на вищевказані об`єкти рухомого та нерухомого майна зареєстровані за ОСОБА_2 , яка на даний час заховала автомобілі та не допускає ОСОБА_1 до їх житла. Крім того, ОСОБА_2 неодноразово висловлювалася, що залишить ОСОБА_1 ні з чим, оскільки в добровільному порядку ділити майно не бажає.

Посилаючись на вищевикладені обставини, ОСОБА_1 просив накласти арешт на наступне майно: житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :30:001:0185, що розташована по АДРЕСА_1 ; автомобіль Toyota Corolla, н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 ; автомобіль Toyota Camry, н.з. НОМЕР_3 , vin НОМЕР_4 .

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд в судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи).

Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається суддею не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову надійшла до суду 13 січня 2026 року, розгляд якої проводиться 14 серпня 2025 року із врахуванням положень частини другої статті 247 ЦПК України.

Суддя, розглянувши в порядку частини першої статті 153 ЦПК України заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали, додані до заяви, доходить висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України визначає види забезпечення позову. Одним із видів забезпечення позову, який визначений пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України, є, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суддею встановлено, що відповідно до доказів, доданих до позовної заяви, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 12 листопада 2011 року та до його розірвання рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 11 серпня 2025 року.

До заяви про забезпечення позову були додані копії: листа РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях від 08 січня 2026 року; договору купівлі продажу житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за № 68; витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 298659564; договору купівлі продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 69; витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 298657994.

Згідно із вищевказаними доказами ОСОБА_2 на праві власності належать наступні об`єкти рухомого та нерухомого майна: з 09 лютого 2022 року житловий будинок АДРЕСА_1 ; з 09 лютого 2022 року земельна ділянка з кадастровим номером :30:001:0185, що розташована по АДРЕСА_1 ; з 27 квітня 2021 року автомобіль Toyota Corolla, н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 ; з 21 липня 2023 року автомобіль Toyota Camry, н.з. НОМЕР_3 , vin НОМЕР_4

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З долучених до позовної заяви доказів судом встановлено, що за час перебування у шлюбу було набуте майно у виді земельної ділянки, житлового будинку та двох транспортних засобів. Також зі змісту позову вбачається, що у добровільному порядку ОСОБА_2 відмовляється здійснювати поділ майна. Отже, між сторонами існує спір щодо поділу майна, набутого за час перебування у шлюбі.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Зазначені ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову обставини, які можуть ускладнити у майбутньому виконання рішення суду, не підтверджені жодним доказом.

Водночас суд зазначає, що у пункті 23 постанови від 03 березня 2023 року у справі № 905/448/22 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Метою забезпечення позову у цій справі є збереження зареєстрованого за відповідачкою майна для виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. Відповідні заходи забезпечення позову (арешт на спірне майно) лише тимчасово обмежують право особи на розпорядження належним їй майном та жодним чином не впливають на реалізацію права володіння та користування ним.

Отже, враховуючи вищезазначену позицію Верховного Суду та вимоги статей 149, 150 ЦПК України, суддя виходить із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду про задоволення позову, а тому з метою недопущення негативних наслідків, які можуть настати в результаті невжиття заходів забезпечення позову, суддя вважає за необхідне забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне майно.

При цьому суддя зазначає, що указаний захід забезпечення позову, враховуючи предмет спору та ціну позову, є співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки невжиття заходів забезпечення позову щодо спірного майна може ускладнити ефективний захист позивачем своїх прав у випадку відчуження відповідачкою цього майна на користь третіх осіб.

Також суддею встановлено, що відсутні підстави, передбачені частиною третьою статті 154 ЦПК України, для обов`язкового зустрічного забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 149, 150-153, 157, 247, 260, 353 ЦПК України, суддя

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя задовольнити.

Накласти арешт на:

житловий будинок АДРЕСА_1 ,

земельну ділянку з кадастровим номером :30:001:0185, що розташована по АДРЕСА_1 ,

автомобіль Toyota Corolla, номерний знак НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 ,

автомобіль Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_3 , vin НОМЕР_4 ,

з позбавленням права розпорядження ним та відчуження на користь інших осіб ОСОБА_2 без позбавлення права користування до набрання рішенням суду законної сили у справі № 546/25/26.

У порядку частини другої статті 157 ЦПК України копію даної ухвали направити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для відому, державному реєстратору Виконавчого комітету Решетилівської міської ради та Регіональному сервісному центу Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Харківській, Полтавській та Сумській областях (вулиця Шевченка, 26, місто Харків, 61013) для виконання.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її підписання 14 січня 2026 року та підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання у межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», для пред`явлення виконавчого документа.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Ю.В. Зіненко