Постанова

Іменем України

14 січня 2026 року

м. Київ

справа № 399/784/23

провадження № 61-14298св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач),

судді: Дундар І. О., Коротенко Є. В., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області,

відповідачі: Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД»,

третя особа - державне підприємство «Конярство України»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу першого заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2024 року в складі судді: Шульженко В. В., та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року в складі колегії: Дуковського О. Л., Єгорової С. М., Письменного О. А.,

Історія справи

Короткий зміст позову

У жовтні 2023 року заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області звернувся з позовом до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ТОВ «Агродар ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державне підприємство «Конярство України» про визнання недійсними рішень, визнання недійсним договору оренди землі, витребування землі.

Позов мотивований тим, що у вересні 2021 року до Кіровоградської обласної прокуратури надійшла інформація головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у Кіровоградській області за якою виявлено порушення в діяльності Онуфріївської селищної ради, а саме щодо: реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, на підставі рішення Онуфріївської селищної ради від 15 червня 2021 року №860 та подальшої передачі у приватну власність усупереч її належності до державної форми власності та перебування у постійному користуванні - ДП «Конярство України».

Державна реєстрація права власності за Онуфріївською селищною радою була здійснена на підставі пункту 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, Закону України № 1423-ІХ від 28 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набрав чинності 27 травня 2021 року, за положеннями якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук). У зв`язку із набранням чинності зазначеним законом, не вважаються землями комунальної власності територіальних громад землі державної власності, що використовуються підприємствами на праві постійного користування.

У подальшому Онуфріївська селищна рада передала безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:000:0556 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення на території селищної ради на підставі рішення №1547 від 26 липня 2021 року. На підставі зазначеного рішення, 04 серпня 2021 року ОСОБА_1 здійснив реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку, запис № 43355919 та 17 лютого 2022 року уклав договір оренди спірної земельної ділянки із ТОВ «Агродар ЛТД» строком на 10 років, право оренди зареєстроване за № 46951132 від 26 травня 2022 року.

Прокурор вказував, що станом на дату набрання чинності Закону України №1423-ІХ від 28.04.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», спірна земельна ділянка була і є державною формою власності, а ДП «Конярство України» є її постійним користувачем, а тому вказана земельна ділянка не відноситься до земель комунальної власності територіальної громади та не могла передаватися у приватну власність і в подальшому в оренду. За вказаним фактом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001679 від 11.08.2021 за ч. 5 ст. 191КК України.

На підтвердження належності спірної земельної ділянки до земель державної власності та перебування у постійному користуванні ДП «Конярство України» прокурор вказував, що в 1947 році на підставі наказу Маршала Радянського Союзу Будьоного С.М. засновано Онуфріївський кінний завод №175, який з того часу є постійним користувачем земель на території Онуфріївського району Кіровоградської області. У записі, який вчинений у 1973 році в Державній земельній книзі, порядковий номер 13, у розділі 3 - «Землі радгоспів», в 5 колонці «Види користування землею» зазначено «постійне» щодо Онуфріївського кінного заводу №175, із загальною площею - 4206,6 га . Онуфріївський кінний завод №175 використовував землі основного (виробничого) призначення у відповідності до плану внутрігосподарського землеустрою, про що свідчить «Технічний звіт по землеустрійним вишукуванням для розроблення проекту внутрішньогосподарського землеустрою конезаводу № 175 Онуфріївського району Кіровоградської області».

Розпорядженням представника Президента України в Онуфріївському районі Кіровоградської області № 81 від 13 липня 1992 року затверджено технічну документацію по формуванню території району, згідно з якої за Державним підприємством «Онуфріївський кінний завод №175» визнано право постійного користування на закріплені та передані в користування земельні угіддя, які знаходяться на території Онуфріївської селищної ради, загальною площею 2211,7 га, в тому числі, сільськогосподарські угіддя площею 1809,1 га. За даними ГУ ДГК у Кіровоградській області за ДП «Конярство України» обліковуються земельні ділянки загальною площею - 3688,79 га (з них площею 2137,59 га на території Онуфріївської селищної ради та 1551,2 га на території Павлиської селищної ради). Вказане право виникло у попередника ДП «Конярство України» - ДП «Онуфріївський кінний завод №175» до 1990 року. Онуфріївський кінний завод №175 з 1930-х років був правомірним постійним користувачем земель на території Онуфріївського району Кіровоградської області загальною площею 3688,79 га (з них 2137,59 га на території Онуфріївської селищної ради та 1551,2 га на території Павлиської селищної ради).

ДП «Конярство України» засноване відповідно до наказу Міністерства аграрної політики №510 від 19 серпня 2010 року «Деякі питання розвитку кінної галузі», на основі державної власності. У подальшому, на підставі розпорядження КМУ №2305-рвід 01 грудня 2010 року «Про деякі питання розвитку конярства» та наказу Міністерства аграрної політики України №33від 01 лютого 2011 року «Про реорганізацію державних підприємств,діяльність яких пов`язана з розвитком конярства» ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» реорганізовано шляхом приєднання до ДП «Конярство України» зі створенням на базі ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» відокремленого підрозділу (філії) без прав юридичної особи. Відповідно до пункту 2 вказаного наказу ДП «Конярство України» визнано правонаступником майнових прав і обов`язків реорганізованих державних підприємств, зокрема ДП «Онуфріївський кінний завод № 175». Комісією з реорганізації 11 серпня 2011 року підписано передавальний акт, відповідно до якого ДП «Конярство України» стає правонаступником всіх майнових та немайнових прав, а також обов`язків ДП «Онуфріївський кінний завод № 175». До ДП «Конярство України» перейшли права щодо користування земельними ділянками загальною площею 3688,79 га, в тому числі на території Онуфріївської селищної ради площею 2137,59 га та Павлиської селищної ради площею 1551,20 га.

Прокурор зазначав, що вказані обставини встановлені постановою ВГСУ від 02 листопада 2015 року у справі № 912/1677/14, а тому відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України, є такими, що не підлягають обов`язковому доказуванню.

У довідці відділу Держкомзему в Онуфріївському районі Кіровоградської області від 07 лютого 2012 року № 47 зазначено про те, що ДП «Конярство України» на праві постійного користування належить 2137,59 га на території Онуфріївської селищної ради. Про належність на праві постійного користування ДП «Конярство України» земель на території Онуфріївської селищної ради свідчить те, що наказом ГУ ДГК в Кіровоградській області від 09 лютого 2018 року №11-287/14-18-СГ було надано ДП «Конярство України» дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності. Розташованих на території Онуфріївської селищної ради, орієнтовним розміром 1939,8000 га, в тому числі1571,3000 га - рілля, 185,6000 га - сіножаті, 98,5000 га - пасовища, 63,3000 га - землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами, 21 га - під господарськими шляхами та прогонами, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ДП «Конярство України» на підставі наданого дозволу розробило відповідні проекти відведення земельних ділянок та на цій підставі до ДЗК внесені відомості про сформовані земельні ділянки.

Той факт, що земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_1 , не належала до земель комунальної власності та не могла бути передана у приватну власність, а також є землями, що перебувають у постійному користуванні ДП «Конярство України» підтверджуєьбся інформацією головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 28 вересня 2021 року відповідно до якої при проведенні перевірки виявлено порушення вимог земельного законодавства в діяльності Онуфріївської селищної ради щодо реєстрації права комунальної власності, а у подальшому передачі у власність земель, у тому числі й земельної ділянки, наданої у власність ОСОБА_1 , із наведенням схематичних даних розташування спірної земельної ділянки, згідно з якої беззаперечно видно, що територія, де розташована спірна земельна ділянка входить у землі, що є власністю держави та перебувають у постійному користуванні ДП «Конярство України».

Відповідно до висновку земельно-технічної експертизи від 12 жовтня 2021 року № 200/08/2021 спірна земельна ділянка повністю накладається на поле, яке знаходиться в межах постійного землекористування ДП «Конярство України», як правонаступника ДП «Онуфріївський кінний завод №175» згідно передавального акту від 11 серпня 2011 року, складеного комісією з реорганізації ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» та Плану землекористування Онуфріївського «Кінного заводу № 175».

Прокурор уважав, що є наявним порушення права власності держави на земельні ділянки, розташовані на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області.

Прокурор просив:

визнати недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 860 від 15 червня 2021 року в частині включення до переліку земельних ділянок, що передаються із державної власності в комунальну власність, земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0556;

визнати недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області №1547 від 26 липня 2021 року, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:000:0556;

визнати недійсним договір оренди б/н від 17 лютого 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агродар ЛТД», про передачу у користування земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :02:000:0556;

витребувати на користь держави України в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:000:0556, що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 , запис 43355919, та права оренди ТОВ «Агродар ЛТД», запис 46951132, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556, площею 2 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246, що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2024 року:

в задоволенні позову прокурора відмовлено;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

з копії рішення Господарського суду м. Києва від 25 липня 2022 року у справі № 910/21682/15 (910/12376/21) (а. с. 72-83 т. 4), судом встановлено, що позов ДП «Конярство України» до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство економіки України, про скасування рішень, визнання права постійного користування та припинення права власності задоволено повністю, визнано незаконними та скасовано прийняті державним реєстратором речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень по земельним ділянка кадастрові номери - :02:000:0717, :02:000:0713, :02:000:0715. :50:035:0049. Припинено право комунальної власності Онуфріївської селищної ради на земельні ділянки з вищезазначеними кадастровими номерами. Визнано за ДП «Конярство України» право постійного користування на земельні ділянки з зазначеними кадастровими номерами. Вказане рішення залишено без змін відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 30 листопада 2022 року (а. с. 36-58 т.4), яке, у свою чергу, залишено без змін постановою Верховного Суду від 30 березня 2023 року (а. с. 84 - 98, т.4). Судом встановлено, що як вбачається з матеріалів справи, позивач з 2011 року є правонаступником майна, всіх прав і обов`язків ДП «Онуфріївський кінний завод № 175», в тому числі й права постійного користування земельними ділянками площею 2137,59 га на території Онуфріївської селищної ради та 1551,2 га на території Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області. Вказане право виникло у правопопередника ДП «Конярство України» - ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» до 1990 року. Суд посилався на норми ЗК УРСР 1970 року, ЗК України, інші НПА та судову практику щодо того, що відсутність у юридичної особи акта про право постійного користування земельною ділянкою не є достатньою підставою для позбавлення права землекористування. Державний акт про право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права. Існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності у нього такого державного акта. Суд виснував, що вказане дає підстави для висновку про те, що позивач є постійним користувачем земельної ділянки площею 2137,59 га, розташованої на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. При цьому, факт відсутності оригіналу державного акта у зв`язку зі сплином значного періоду часу чи нереєстрації права постійного користування у Державному реєстрі прав не є обставиною, яка свідчить про відсутність у ДП «Конярство України» права постійного користування землею площею 2137,59 га на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. Зважаючи на те, що станом на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» позивач використовував на праві постійного користування земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:0717, площею 86,1759 га, :02:000:0713, площею 51,3197 га, :02:0715, площею 88,3456 га, :50:035:0049, площею 5,6453 га сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, то вказані земельні ділянки не вважаються землями комунальної власності територіальної громади. Тому державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області не був наділений повноваженнями приймати рішення про державну реєстрацію щодо реєстрації права власності на вказані земельні ділянки за Онуфріївською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області. Тобто, у цій справі за вказаного суб`єктного складу, суд дійшов висновку про право постійного користування ДП «Конярство України» на земельні ділянки кадастрові номери - :02:000:0717, площею 86,1759 га, :02:000:0713, площею 51,3197 га, :02:0715, площею 88,3456 га, :50:035:0049, оскільки з матеріалів справи судом встановлено, що позивач з 2011 року є правонаступником майна, всіх прав і обов`язків ДП «Онуфріївський кінний завод № 175», в тому числі й права постійного користування земельними ділянками площею 2137,59 га на території Онуфріївської селищної ради та 1551,2 га на території Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області. Вказане право виникло у правопопередника ДП «Конярство України» - ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» до 1990 року;

представник третьої особи вказував на преюдиційне значення зазначеного рішення суду. За положеннями частин четвертої-п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У цьому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Враховуючи, що у цій справі склад учасників інший, сторона відповідача повністю заперечує позовні вимоги, звертає увагу на фактичне користування землями та відсутність будь-яких правовстановлюючих документів на право постійного користування земельними ділянками про які зазначає сторона позивача, то обставини, на які посилається прокурор, за умов розгляду судом інших справ, зокрема з участю сторін цієї справи, підлягають встановленню на загальних підставах. Крім того, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (частина сьома статті 82 ЦПК України);

відповідно до діючого до 1990 року земельного законодавства, документами, що можуть підтверджувати право ДП «Конярство України», як правонаступника Онуфріївського кінного заводу №175, на безстрокове (постійне) користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:0589 можуть бути виключно: 1) Постанова Ради Міністрів УРСР про відведення земельних ділянок у користування або Рішення виконавчого комітету відповідної ради депутатів трудящих (області, району, міста, селища, сіла) та/або 2) Державними актом на право безстрокового (постійного) користування земельною ділянкою. Жодного із цих документів позивачем не надано. Рішення про передачу (надання) Онуфріївському кінному заводу №175 земельних ділянок, у тому числі спірної земельної ділянки, у постійне користування, суду не надано. Матеріали справи не свідчать про те, що спірна земельна ділянка входить до тих земельних ділянок, які передані у постійне користування Онуфріївському кінному заводу № 175, про їх об`єми та орієнтири зазначалося вище;

матеріалами справи підтверджується той факт, що за Онуфріївським кінним заводом №175 станом на 1981-1982 роки обліковано всього земель закріплених за господарством 4214,2 га в т.ч. - громадських земель - земель вільного присадибного фонду - 4150,2 га, сторонні землекористування - 209,8 га, всього земель в межах плану - 4424,0 та землі, які були погоджені у відведення у постійне користування заводу на підставі рішення виконкому Онуфріївської райради депутатів трудящих від 08 квітня 1977 року №164 «Про відведення земельної ділянки Онуфріївському кінному заводу №175 під сільськогосподарське виробництво» загальною площею 100,9 га, в тому числі: в постійне користування 100,9 на, із них орної 60,1 га, садів 17,1 га, лісосмуг 0,9 га, вулиць 4,7 га, присадибних земель 18,1 га з землекористування колгоспу «Зоря», а також землі, що передані у постійне користування відповідно до рішення виконавчого комітету Онуфріївської районної ради депутатів трудящих Кіровоградської області від 05 вересня 1961 року №253. При цьому, суд звернув увагу на те, що у пункті 4 вказаного рішення від 08 квітня 1977 року №164 зазначено про те, що вирішено зберегти в попередніх розмірах присадибні ділянки колгоспників, робітників та службовців, які увійдуть до складу землекористування кінного заводу №175. Будь-яких інших документів щодо зазначених земель, суду не надано. При цьому, із експлікації земель по проекту внутрігосподарського землеустрою Кінзаводу №175 встановлено, що склад земельних угідь різний, а саме с-г угідь 3669,8 га, в т.ч в населених пунктах, І та ІІ відділок в т.ч. в населених пунктах, в які увійшли орні включаючи городи, в т.ч. зрошувані, сіножаті (чисті, поліпшені), пасовища (суходільні, поліпшені з чагарником) та присадибні землі, ліси, чагарники, болота, під водою, під шляхами і прогонами, під будівлями і дворами, під вулицями, провулками, під ярами, кургани, кладовища і скотомогильники. Всього земель закріплених за господарством 4214,2 га в т.ч. - громадських земель - земель вільного присадибного фонду - 4150,2 га, сторонні землекористування - 209,8 га, всього земель в межах плану - 4424. Тобто, як зазначалося судом вище, видно, що із закріплених земель більша частина становили громадські землі - землі вільного присадибного фонду та сторонні землекористування. З огляду на зазначене, враховуючи наявність даних у затвердженій технічній документації по формуванню територій і встановленню меж сільських, селищних Рад народних депутатів та меж земельного запасу і особливо цінних продуктивних земель в границях Онуфріївської селищної Ради Онуфріївського району Кіровоградської області, 1992 року, проект внутрішньогосподарського землеустрою кінзаводу №175 Онуфріївського району Кіровоградської області, Кіровоград 1982 р. та витяг із Державної земельної книги, вказані документи не доводять актуальної інформації станом на 1992 рік про площу землі закріпленої за Онуфріївським кінним заводом №175 та того, що спірна земельна ділянка входила чи входить до земель постійного користування чи до закріплених земель. Крім того, дані зазначеної документації жодним чином не підтверджують того, що за державним підприємством Онуфріївський кінний завод № 175 визнано/надано право постійного користування на закріпленні та переданні в користування земельні угіддя. Вид права користування землею та на підставі якого правовстановлюючого документу не зазначено, будь-яких документів з цього приводу до матеріалів справи не додано;

із копії наказу ГУ ДГК у Кіровоградській області від 15 травня 2020 року №11-8079/14-20 СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» (а. с.161-163 т.4) судом встановлено, що надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки с/г призначення державної власності розташованої на території Онуфріївської селищної ради, орієнтовний розмір земельної ділянки 2 га, в тому числі 2 га ріллі, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Характеристика об`єктів: місце розташування за межами населеного пункту, форма власності державна, цільове призначення землі запасу (код КВЦПЗ К.16.00). Матеріалами справи підтверджено, що на момент видання Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області наказів, зокрема, від 15 травня 2020 року №11-8079/14-20 СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0556 мала наступну інформацію - тип власності: державна, цільове призначення: 16.00 Землі запасу. Суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що спірна земельна ділянка, як і ряд інших мали цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки такі твердження представника нічим не підтверджені. Довідка про кількісні характеристик земельних ділянок розподілення земель між власниками і користувачами (за даними форми 6-зем) (za 788-98) від 07 лютого 2012 року №47 відділу Держкомзему у Онуфріївському районі Головного управління Держкомзему у Кіровоградській області видану по філії «Онуфріївський кінний завод №175» ДП «Конярство України» (а. с. 232, т. 1), суд не бере до уваги, оскільки з огляду на відсутність у матеріалах справи даних про видачу Онуфріївському кінному заводу державного акта на право постійного користування землею, або ж рішення компетентного органу щодо передання/надання земель у постійне користування, така довідка, в сукупності з дослідженими судом матеріалами справи, не відповідає критеріям належності, достовірності та достатності доказів. Таким чином, суду не надано жодного належного та допустимого доказу належності спірної земельної ділянки до земель, які перебувають у постійному користуванні ДП «Конярства України». Суд вважає безпідставним посилання прокурора на практику Верховного Суду, яка зводиться до того, що існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності у нього такого державного акта; відсутність у юридичної особи акта про право постійного користування земельною ділянкою не є достатньою підставою для позбавлення права землекористування; право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється. В даному випадку, матеріали справи не свідчать про набуття Онуфріївським кінним заводом №175 у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття, права постійного користування земельними ділянками, у т.ч. щодо спірної земельної ділянки, за виключенням земельних ділянок, що передані у постійне користування на підставі рішення виконкому Онуфріївської райради депутатів трудящих від 08 квітня 1977 року №164 «Про відведення земельної ділянки Онуфріївському кінному заводу №175 під сільськогосподарське виробництво» та рішення виконавчого комітету Онуфріївської районної ради депутатів трудящих Кіровоградської області від 05 вересня 1961 року №253. Судом встановлено, що державна реєстрація права комунальної власності на спірну земельну ділянку за Онуфріївською селищною радою була здійснена, зокрема, на підставі пункту 24 а) розділу Х Перехідних положень ЗК України, Закону № 1423-ІХ від 28 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набрав чинності 27 травня 2021 року, за положеннями якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук), про що Онуфріївською селищною радою прийнято оскаржуване рішення №860 від 15 червня 2021 року. Відповідно до абзацу 13 пункту 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради;

судом встановлено, що на момент прийняття рішення про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, вона була окремим об`єктом, так як була вже сформована на підставі наказів позивача з присвоєнням їй кадастрового номеру та внесення даних про неї до Державного земельного кадастру, що підтверджується відповідними витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачем, а проект землеустрою, згідно з якого сформовано спірну земельну ділянку, як окремий об`єкт цивільних прав, був розроблений на підставі наказу головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 15 травня 2020 року, ще коли ця земельна ділянка перебувала у державній власності, як землі запасу. Відповідно, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі, якщо земельна ділянка є несформованою, або у разі зміни її цільового призначення. З огляду на відсутність вказаних обставин, для отримання громадянами земельних ділянок у порядку безоплатної приватизації, у т.ч., ОСОБА_1 , за зазначених обставин, не було необхідності розробляти проект землеустрою;

розпорядник земель державної власності та орган контролю - головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області наказами від 15 травня 2020 року надав дозвіл 32 громадянам України на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок с/г призначення державної власності розташованих на території Онуфріївської селищної ради Онуфріївського району загальною площею 64 га, орієнтовним розміром земельної ділянки по 2 га кожному, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначених наказів розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у власність громадян України для ведення особистого селянського господарства загальною площею 64 га за адресою Кіровоградська область, Олександрійський район, Онуфріївська селищна територіальна громада, за межами населеного пункту. На підставі даного проекту сформовані земельні ділянки, серед яких і спірна земельна ділянка, проект був погоджений відповідно до законодавства, земельні ділянки зареєстровані у державному земельному кадастрі та проект був поданий на затвердження до головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. І в силу того, що 27 травня 2021 року набрали чинності зміни до ЗК України, відповідно до яких землі державної власності перейшли у комунальну власність, Держгеокадастр не встиг затвердити даний проект та передати дані земельні ділянки у власність. За затвердженням цього проекту, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року №1423, громадяни звернулись вже до Онуфріївської селищної ради. Та обставина, що фактично землі були передані іншим громадянам, а не тим, які першочергово зверталися із заявами, ніким не оспорюється;

враховуючи дані про сформовану земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, розташованої за межами населеного пункту у межах Онуфріївської територіальної громади та відсутність по ній будь-яких обмежень та положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ та статей 20, 25, 50 Закону України «Про землеустрій», селищною радою правомірно передана спірна земельна ділянка у власність ОСОБА_1 . На підставі зазначеного, суд не вбачав порушень наведених норм закону під час прийняття селищною радою оскаржуваних рішень. Враховуючи вищезазначене, у даній справі позивачем не доведено належності спірної земельної ділянки до земель державної форми власності, що перебувають у постійному користуванні ДП «Конярство України»;

з матеріалів справи слідує, що у 2020 році саме держава в особі головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області виявила свою позицію та волю на передачу земель державної власності у приватну власність громадян, що є підтвердженням того, що спірна земельна ділянка, не перебувала і не могла перебувати у постійному користуванні ДП «Конярства України», оскільки у протилежному випадку, власник землі, держава, в особі вказаного органу не могла б надати дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність громадян земельних ділянок та видати вищезазначені накази, і виключно через зміни у законодавстві головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області було позбавлене права розпорядження зазначеними земельними ділянками, рішення про затвердження документації із землеустрою не було прийнято, що ніяким чином не спростовує волю держави на передачу даних ділянок у приватну власність, яка була виявлена у наказах від 15 травня 2020 року, зокрема, № 11-8079/14-20 СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою». Відповідно, розпочату процедуру головного управління завершено селищною радою у відповідності до наданих законом повноважень. Також судом встановлено, що зазначені накази головного управління ніким не оскаржені в судовому порядку. Враховуючи все вищезазначене, суд не вбачає жодних порушених прав позивача та жодних порушень при прийнятті Онуфріївською селищною радою оскаржуваних рішень. Враховуючи зазначене, предмет та підстави позову суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю, оскільки в ході судового розгляду справи позивачем не доведено, що його право порушене. Та, на переконання суду, оскаржувані рішення прийняті селищною радою у відповідності до чинного законодавства. Оскільки інші позовні вимоги є похідними та взаємопов`язаними із основними, то у їх задоволенні слід також відмовити.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року:

апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури задоволено частково;

рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 860 від 15 червня 2021 року в частині включення до переліку земельних ділянок, що передаються із державної власності в комунальну власність, земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0556, щодо визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 1547 від 26 липня 2021 року, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:000:0556, скасовано, та закрито провадження у справі в зазначеній частині;

рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволенні позову: щодо визнання недійсним договору оренди б/н від 17 лютого 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агродар ЛТД», про передачу у користування земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :02:000:0556; щодо витребування на користь держави України в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :02:000:0556, що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області; щодо скасування державної реєстрації речового права - права власності ОСОБА_1 , запис 43355919 та іншого речового права оренди ТОВ «Агродар ЛТД», запис 46951132, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556, площею 2 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246, що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області - змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови;

судові витрати у справі залишено по фактично понесеним.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

зі змісту заявлених позовних вимог та наданих доказів вбачається, що спір виник, зокрема, між юридичними особами: між ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області (що діє в інтересах держави) з однієї сторони та Онуфріївською селищною радою Олександрівського району Кіровоградської області, ТОВ «Агродар ЛТД» з іншої, щодо рішень органу місцевого самоврядування стосовно передачі спірної земельної ділянки з державної в комунальну власність та зобов`язання ТОВ «Агродар ЛТД» повернути земельну ділянку;

надаючи правову оцінку позову, рішенню суду першої інстанції, та доводам апеляційної скарги, колегія суддів ураховує судову практику, що регулює розгляд серії справ з участю цих сторін по аналогічним спорам. У постанові Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 399/496/22 колегія суддів при скасуванні постанови Кропивницького апеляційного суду від 16 травня 2024 року дійшла висновку про помилковість розгляду судами вимог прокурора до Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області, ТОВ «Агродар ЛТД» про визнання недійсними рішень, договору оренди землі і витребування земельної ділянки в порядку цивільного судочинства і виснувала, що спір до юридичних осіб, і відповідно позов в цій частині повинен розглядатися в порядку господарського судочинства;

відповідно до статей 55, 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. За частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці;

розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів та пов`язаних із земельними відносинами майнових спорів здійснюється відповідно до предметного та суб`єктного критеріїв. З огляду на суб`єктний склад сторін, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне, провадження у справі у частині позовних вимог до Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області закрити з одночасним скасуванням рішення суду першої інстанції у цій частині. Оскільки судове рішення у зазначеній вище частині скасовується у зв'язку із порушенням судом норм процесуального права, що є самостійною підставою для його скасування, іншим доводам апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права апеляційний суд оцінку не дає;

щодо вимог прокуратури до власника земельної ділянки фізичної особи - ОСОБА_1 , то незалежно від добросовісності набуття ним права на земельну ділянку, вони є передчасними, а питання про витребування (вилучення) земельної ділянки є похідними від наслідків вирішення основного спору про право набуття власності. Тому рішення суду про відмову у задоволенні позову в цій частині підлягає зміні відносно мотивів і обґрунтування зазначеної відмови;

суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Відсутні підстави для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

13 листопада 2025 року перший заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року, в якій просив:

оскаржені рішення судів скасувати;

постановити нове рішення, яким позовні вимоги першого заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури задовольнити;

вирішити питання щодо судових витрат.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

Онуфріївська селища рада достовірно знаючи, що на території Онуфріївської селищної ради значний за часом період здійснювало свою діяльність ДП «Онуфріївський кінний завод № 175», а з 2011 року - ДП «Конярство України» використовувало землі сільськогосподарського призначення, вирішуючи питання про реєстрацію права комунальної власності у 2021 році, мала можливість та з врахуванням покладених на неї публічних функцій була зобов`язана з`ясувати правовий режим спірної земельної ділянки. Власники земельних ділянок тривалий час проживають на території селищної ради, а тому не могли не знати про те, що Онуфріївський кінний завод №175 створили ще у 30-х роках минулого століття і який спеціалізувався на вирощуванні чистокровних і напівкровних порід коней. З 1995 по 2011 роки завод зазнав значного занепаду, поголів`я знизилося до 20 кобил, спостерігалася гостра нестача фахівців. Зі створенням державного підприємства «Конярство України» та фінансування державної програми ситуація стала змінюватися на краще - завод нараховував 52 конематки, 4 жеребця-плідника, створено скакове відділення, підприємство здійснює вирощування івса, багаторічних та однорічних трав, ріпаку, сої, кукурудзи. Кінний завод утримується за рахунок власної господарської діяльності - мав 3,5 тис. га власної землі, з них 2900 - орної, а з 2021 року ці площі значно зменшились, оскільки Онуфріївська селищна рада передала у приватну власність два масива земельних ділянок фізичним особам по 2 га. Із статуту ДП «Конярство України» вбачається, що вказане підприємство створене з метою розвитку конярства в Україні, сприяння реалізації державної політики у сфері конярства, забезпечення ефективного розвитку кінної галузі, популяризації порід коней, вирощування сільськогосподарських культур та ведення тваринництва, здійснення іншої діяльності з метою отримання прибутку. Земля - головний актив сільськогосподарського підприємства, без земельних ділянок функціонування та виконання статутних завдань такими підприємствами неможливе. У разі втрати земельних ділянок таке державне сільськогосподарське підприємство фактично буде позбавлене можливості виконувати статутні завдання та здійснювати господарську діяльність;

звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання збереження земель державної форми власності, що перебувають під особливою охороною і дотримання законодавства у цій сфері суспільних відносин становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає законодавчо визначеним функціям прокуратури. Не маючи законних на те підстав, Онуфріївська селищна рада змінила форму власності земельної ділянки державної на комунальну та передала її у приватну власність;

відповідачем за першою вимогою є орган місцевого самоврядування, за другою вимогою - як фізична особа - власник, так і орган місцевого самоврядування, третьою вимогою - фізична особа - власник та орендар юридична особа, четвертої вимоги - фізична особа, останньої вимоги - фізична та юридична особи. Саме з прийняттям Онуфріївською селищною радою оспорюваних рішень відбулося втручання у володіння державою земельною ділянкою, а об`єднання цих вимог відповідає статті 188 ЦПК України: у одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Слід звернути увагу на вимогу, яка спрямована до ТОВ «Агродар ЛТД» - орендаря спірної земельно ділянки. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку та іншого речового права - права оренди ТОВ «Агродар ЛТД» за договором оренди. Витребування за рішенням суду земельної ділянки на користь позивача - Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області на дію договору оренди ніяким чином не вплине. Відповідно до пункту 46 договору оренди, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агродар ЛТД», яким передано у користування земельну ділянку площею 2 га кадастровий номер :02:000:0556, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни або розірвання договору. Таким чином, навіть після припинення права власності фізичної особи та перехід права на землю до держави, ДП «Конярство України», як постійний користувач землі, фактично позбавлене можливості зареєструвати відповідне право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому орендар й надалі продовжуватиме використовувати земельну ділянку;

пред`явлений прокурором у цій справі позов спрямований на повернення у власність держави земельної ділянки оспорюване рішення, Кропивницький апеляційний суд зазначив, що дві перші позовні вимоги (щодо недійсності рішень Онуфіївської селищної ради) мали б розглядатися у порядку господарського судочинства, а по наступним трьом вимогам суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ці вимоги є похідними від наслідків розв`язання основного спору про право набуття власності. Прокурор не погоджується з такими висновками, вважає їх необґрунтованими, оскільки звернення прокурора із окремим позовом про визнання недійсними рішень Онуфріївської селищної ради в порядку господарського судочинства без оспорення результатів їх реалізації (виникнення відповідних прав) не буде ефективним способом захисту і не призведе до будь-яких наслідків. Спір у цій справі вирішується з 2023 року у порядку цивільного судочинства, і є неможливим на сьогодні прокурору спочатку звернутися за захистом інтересів держави до господарського суду окремо і лише потім - з позовом до фізичної особи в порядку цивільного судочинства, а також окремо ще до орендаря - юридичної особи в господарський суд. Метою звернення прокурора до суду на захист інтересів держави є, серед іншого, щоб один спір вирішувався судами лише один раз та по одному спору приймалося лише одне судове рішення, тобто через визначення юрисдикційності тієї чи іншої справи суд має забезпечити дотримання принципу правової визначеності. Суд апеляційної інстанції не врахував, що розгляд юридичного спору повинен виходити із його сутності, дійсних правовідносин, що склалися між учасниками такого конфлікту, а не з огляду на сформований позивачем склад сторін справи та сформульовані позивачем позовні вимоги;

апеляційним судом, усупереч вимог статті 263 ЦПК України, не обґрунтовано, чому за встановлених обставин справи та наявних доказів не розглянуто позовні вимоги, які заявлені до фізичної особи - власника земельної ділянки ОСОБА_1 : витребування земельної ділянки на користь позивача, визнання недійсним договору оренди землі та скасування відповідного права. Онуфріївський районний суд Кіровоградської області не надав оцінку кожному доказу, який містився в матеріалах справи, а апеляційний суд, закриваючи провадження щодо частини позовних вимог, не вирішив спір, що стосується власника земельної ділянки.

29 грудня 2025 року ТОВ «Агродар ЛТД» через Електронний суд подало відзив на касаційну скаргу, який підписаний адвокатом Горобець О. Л., в якому просило:

касаційну скаргу першого заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Відзив мотивований тим, що:

прокурор не подав до суду ані державного акту на право постійного користування, ані відповідного рішення про надання земель у постійне користування. Тобто він не зазначив на підставі якого юридичного факту у ДП «Конярство України» (його правопопередника) виникло право постійного користування спірною земельною ділянкою;

станом на серпень 2011 року (на дату підписання передавального акту) спірна земельна ділянка у постійному користуванні ні у ДП «Онуфріївський кінний завод № 175», ні у його правонаступника ДП «Конярство України» не перебували, мало місце лише фактичне використання земель конзаводом, що і стало у подальшому підставою для звернення ДП «Конярство України» до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у 2018 році з метою отримання дозволу на відведення цих земельних ділянок у постійне користування;

за умови відсутності самого державного акту на землю у попередника та правонаступника, судами був досліджений та встановлений факт надання попереднику земельних ділянок у постійне користування відповідно до рішення компетентного органу, дана Постанова обкому КП України і виконкому обласної Ради депутатів і трудящих від 14 лютого 1961 року № 131 була надана до суду та міститься в матеріалах справи. У той же час як Прокурором не надано не то що копії відповідного рішення компетентного органу про надання Онуфріївському кінному заводу №175 земельних ділянок саме у постійне користування, а навіть відсутнє посилання на відповідне рішення. Надана Позивачем документація на підтвердження права постійного користування спірною земельною ділянкою містить дані про різні площі земельних ділянок, що на думку Позивача були надані саме у постійне користування державному підприємству;

у постанові Верховного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 399/494/22 за позовом Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області до Онуфріївської селищної ради, ОСОБА_2 , ТОВ «Агродар ЛТД», третя особа: ДП «Конярство України» та постанові Верховного суду від 04 червня 2025 року у справі № 399/496/22 за позовом заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області до Онуфріївської селищної ради, ОСОБА_3 , ТОВ «Агродар ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ДП «Конярство України», про визнання недійсними рішень, визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації, зобов`язання повернути земельну ділянку Верховний суд зазначив: колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що з огляду на суб`єктний склад сторін апеляційний суд повинен був перевірити юрисдикцію спору, чи не віднесена справа в частині наведених позовних вимог до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначених частинах в порядку цивільного судочинства. Зважаючи на те, що апеляційний суд внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам цивільного процесуального права, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не може вважатись законною та обґрунтованою і відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;

зміст позовних вимог свідчить, що ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області не визнається право комунальної власності відповідача на спірну земельну ділянку, яке на його думку підлягає припиненню, що є спором про право власності. Але ще у 2020 році сам Позивач - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області своїм наказом від 15 травня 2020 року №11-8079/14-20-СГ та іншими наказами надав дозволи 32 громадянам України на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок с/г призначення державної власності, розташованих на території Онуфріївської селищної ради Онуфріївського району загальною площею 64 га, орієнтовним розміром земельної ділянки по 2,00 га кожному, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Позивач - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області самостійно виявило волю держави на передачу спірної земельної ділянки у приватну власність, надав дозвіл на розроблення проекту з метою саме передати ці земельні ділянки у приватну власність, тобто самостійно здійснив вольові дії направлені на вибуття із свого володіння даної земельної ділянки , а отже він не має права витребовувати цю земельну ділянку у добросовісного набувача. Отже, права Позивача не порушені. Наказ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 15 травня 2020 року №11-8079/14-20-СГ є чинними, рішення про їх скасування чи про помилковість їх видання не приймалось. Отже, прийняте Онуфріївською селищною радою рішення не порушує права Позивача - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області;

прокурор не посилається на жоден доказ того , що ОСОБА_1 знав або мав знати про незаконність реєстрації права комінальної власності на спірну земельну ділянку за Онуфріївською селищною радою, а натомість намагається «оцінити поведінку» (передача в оренду) - що не має жодного правового значення для визначення добросовісності набуття. У свою чергу, ТОВ «Агродар ЛТД» набуло право оренди на підставі чинного договору, діяло добросовісно, покладаючись на дані Державного реєстру речових прав, не є суб`єктом оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування та не може нести негативні наслідки помилок органів публічної влади;

вимоги про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради № 1547 від 26 липня 2021 року, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:000:0556, про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору оренди землі від 17 лютого 2022 року, про скасування державної реєстрації права оренди не є ефективним способом захисту, оскільки Позивач заявив вимогу про витребування земельної ділянки, задоволення якої повністю поновлює його права власності на земельну ділянку.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року:

поновлено першому заступнику керівника Кіровоградської обласної прокуратури строк на касаційне оскарження рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2024 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року;

відкрито касаційне провадження у справі;

06 січня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 07 січня 2026 року:

у задоволенні клопотання першого заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури про повідомлення часу і місця розгляду справи Кіровоградську обласну прокуратуру відмовлено;

справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 18 грудня 2025 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц; від 13 листопада 2019 року у справі № 823/1984/16; від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17; від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18; від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18; від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17; від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20; від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16; від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц; від 02 липня 2019 року у справі № 48/340; від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18; від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б; від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19; від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18; від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18; від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17; від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20; від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20; від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18; від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14; від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц; від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18; від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19; від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18; від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21; ); від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18; від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц; від 15 травня 2018 року у справі № 911/4144/16; від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16; у справі № 399/179/23; від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц; постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14.

Фактичні обставини

Земельна ділянка :02:000:0556, площею 2 га належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі рішення Онуфріївської селищної ради № 1547 від 26 липня 2021 року.

Вказана земельна ділянка належала Онуфріївській селищній раді на праві комунальної власності на підставі рішення зазначеної селищної ради № 860 від 15 червня 2021 року.

Рішенням Онуфріївської селищної ради від 15 червня 2021 року № 860 «Про державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою, відповідно до статей 15-1, 117, 122 ЗК України, пункту 24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, Закону № 1423-ІХ та статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» селищна рада доручила начальнику відділу земельних відносин Онуфріївської селищної ради Колосу А. Ю. звернутись до органу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно для проведення державної реєстрації права комунальної власності за громадою Онуфріївської селищної ради на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які перебували у державній власності, згідно з додатком до рішення від 15 червня 2021 року № 860 (том 1, а. с. 59-73) У пункті 44 вказаного рішення наявні дані щодо передачі із державної форми власності у комунальну спірної земельної ділянки (том 1, а. с. 63).

Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право комунальної власності на спірну земельну ділянку, зареєстровано за Онуфріївською селищною радою на підставі рішення Онуфріївської селищної ради від 15 червня 2021 року № 860.

Рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 1547 від 26 липня 2021 року було передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:000:0556, яку на підставі договору оренди землі від 17 лютого 2022 року б/н, передав в оренду ТОВ «Агродар ЛТД» (том 1, а. с. 30, 31 -36).

Звернувшись із цим позовом до суду прокуратура в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області ставила питання про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 860 від 15 червня 2021 року в частині включення до переліку земельних ділянок, що передаються із державної власності в комунальну власність, спірної земельної ділянки; визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 1547 від 26 липня 2021 року, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:000:0556; визнання недійсним договору оренди б/н від 17 лютого 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агродар ЛТД», про передачу у користування земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :02:000:0556; витребування на користь держави України в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з незаконного володіння ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію речового права - права власності ОСОБА_1 . Спірна земельна ділянка належить до земель, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Конярство України» на території Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25 липня 2022 року у справі № 910/21682/15 (910/12376/21) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105599939), з урахуванням ухвали Господарського суду м. Києва від 20 вересня 2024 року про виправлення описки (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121844111), за позовом ДП «Конярство України» до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство економіки України, про скасування рішень, визнання права постійного користування та припинення права власності, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30 листопада 2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107799481) та постановою Верховного Суду від 30 березня 2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109995172):

позов ДП «Конярство України» задоволено;

визнано незаконними та скасувати прийняті державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області наступні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 59053572 від 01 липня 2021 року 20:02:19, на підставі якого до Державного реєстр прав внесено запис про право власності 42777059 від 24 червня 2021 року 14:55:40 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0717, площею 86,1759 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 860, виданий 15 червня 2021 року, видавник: Онуфріївська селищна рада. Форма власності: комунальна. Власники: Онуфріївська селищна рада, ; індексний номер 59053620 від 01 липня 2021 року 20:08:27, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності 42777090 від 24 червня 2021 року 14:57:47 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0713, площею 51,3197 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 860, виданий 15 червня 2021 року, видавник: Онуфріївська селищна рада. Форма власності: комунальна. Власники: Онуфріївська селищна рада, ; індексний номер 59053303 від 01 липня 2021 року 19:28:53, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності 42776815 від 24 червня 2021 року 14:53:21 на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0715, площею 88,3456 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 246. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 860, виданий 15 червня 2021 року, видавник: Онуфріївська селищна рада. Форма власності: комунальна. Власники: Онуфріївська селищна рада, ; індексний номер 59065468 від 02липня 2021 року 12:35:05, на підставі якого до Державного реєстру прав внесено запис про право власності 42787299 від 25.06.2021 13:56:59 на земельну ділянку кадастровий номер :50:035:0049, площею 5,6453 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 203. Підстава для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 860, виданий 15 червня 2021 року, видавник: Онуфріївська селищна рада. Форма власності: комунальна. Власники: Онуфріївська селищна рада, .

припинено право комунальної власності Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:0717, площею 86,1759 га, :02:000:0713, площею 51,3197 га, :02:000:0715, площею 88,3456 га, :50:035:0049, площею 5,6453 га;

визнано за Державним підприємством «Конярство України» право постійного користування на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:0717, площею 86,1759 га, :02:000:0713, площею 51,3197 га, :02:000:0715, площею 88,3456 га, :50:035:0049, площею 5,6453 га.

У справі № 910/21682/15 (910/12376/21), зокрема, встановлено, що:

ДП «Конярство України» з 2011 року є правонаступником майна, всіх прав і обов`язків ДП «Онуфріївський кінний завод № 175», в тому числі й права постійного користування земельними ділянками площею 2137,59 га на території Онуфріївської селищної ради та 1551,2 га на території Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області. Вказане право виникло у правопопередника ДП «Конярство України» - ДП «Онуфріївський кінний завод № 175» до 1990 року.

Позиція Верховного Суду

Щодо позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до Онуфріївської селищної ради про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 860 від 15 червня 2021 року, до ТОВ «Агродар ЛТД» про скасування державної реєстрації права оренди ТОВ «Агродар ЛТД» та до ОСОБА_1 і Онуфріївської селищної ради про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 1547 від 26 липня 2021 року

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 ГПК України).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина перша та друга статті 414 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10 грудня 2021 року в справі № 924/454/20 вказано, що:

«предметом спору у справі, що розглядається, є вимога прокурора в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру до ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_4 та ТОВ «Форк» про витребування у відповідачів на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру земельної ділянки, кадастровий номер :04:002:0093, загальною площею 2,0 га, розташованої за межами населених пунктів Староушицької селищної ради, в координатах, межах та конфігурації, що була передана ОСОБА_4 відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру від 17 жовтня 2017 року № 22-20678-СГ, з посиланням на положення статей 317, 387, 388 ЦК України у зв`язку із незаконним вибуттям земельної ділянки поза волею власника - держави на підставі наказу позивача, який скасовано згідно з рішенням суду через порушення норм закону та повторного надання земельної ділянки у власність поза межами передбаченої процедури».

У справі № 924/454/20 Верховний Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду касаційну скаргу ТОВ «Зарус-Інвест» залишив без задоволення, а оскаржені рішення - без змін, тобто, розглянув по суті позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру до ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» про витребування у відповідачів на користь держави земельної ділянки за правилами господарської юрисдикції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що:

«112. Прокурор просить, серед іншого, визнати недійсними свідоцтва на право власності, видані ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн»; визнати недійсними рішення Головного територіального управління юстиції в Київській області про державну реєстрацію за ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн» права власності на земельні ділянки; визнати недійсними договір іпотеки, укладений між ТОВ «Сілквей комунікейшн» і ТОВ «Зелена садиба», та договір іпотеки, укладений між ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Зелена садиба»; витребувати земельні ділянки на користь держави з незаконного володіння ТОВ «Березова роща» і ТОВ «Сілквей комунікейшн».

114. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України в чинній редакції господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

116. Спір у цій справі в частині наведених у цьому розділі позовних вимог є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача як власника землі з боку юридичних осіб, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, встановлення іншого речового права на таке майно (іпотеки), державної реєстрації таких прав.

118. Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині наведених вище позовних вимог віднесена до юрисдикції господарських судів, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства.

120. Отже, судові рішення в частині зазначених у цьому розділі вимог слід скасувати, а провадження у справі в цій частині - закрити».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року по справі № 676/7428/19 (провадження № 61-361сво22) зазначено, що:

«тлумачення частини третьої статті 400, частини другої статті 414 ЦПК України свідчить, що: суд касаційної інстанції перевіряє дотримання загальними судами правил юрисдикції незалежно від наявності відповідних доводів у касаційній скарзі; при встановленні порушення правил юрисдикції загальних судів, суд касаційної інстанції закриває провадження у справі повністю або у відповідній частині позовних вимог.

У разі встановлення судом, що позовні вимоги за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, суд закриває провадження у справі (повністю або частково), незалежно від доводів касаційної скарги. При цьому розгляд позовних вимог у порядку цивільного судочинства по суті є неможливим.

Об`єднана палата відступає від висновку щодо застосування частин першої та другої статті 414 ЦПК України, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 676/196/20 (провадження № 61-18836св21)».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року по справі № 676/7428/19 (провадження № 61-361сво22) вказано, що:

«у справі, що переглядається, позовні вимоги прокурора, з урахуванням меж касаційного перегляду, про витребування земельної ділянки у ТОВ «Зарус-Інвест» та ТОВ «Агро-Еко-Граунд» на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про скасування запису в Державному:-реєстрі речових прав-на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, запис від 17 березня 2018 року № 25293453 про Державну реєстрацію права власності ТОВ «Зарус-Інвест» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0526, стягнення судового збору з ТОВ «Зарус-Інвест» за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, що виключає розгляд справи у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства. Тому судам слід було закрити провадження у справі у вказаній частині, оскільки спір в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку господарського судочинства».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року в справі № 199/9897/22 (провадження № 61-14436сво24) вказано, що «з огляду на те, що спір у справі, що переглядається, в частині позовних вимог, заявлених прокурором в інтересах органу місцевого самоврядування до ДП «Ілліч-Агро Донбас», є земельним спором між територіальною громадою та юридичною особою, а тому, виходячи із суб`єктного складу сторін, належить до господарської юрисдикції, що виключає її розгляд у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства. Враховуючи наведене, оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій в частині вимог до ДП «Ілліч-Агро Донбас» підлягають скасуванню, а провадження в справі у цій частині - закриттю. Розгляду в поряду цивільного судочинства підлягали лише позовні вимоги до ОСОБА_1».

У разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору (частина четверта статті 414 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

позовна вимога прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до Онуфріївської селищної ради про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 860 від 15 червня 2021 року в частині включення до переліку земельних ділянок, що передаються із державної власності в комунальну власність, земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0556 та позовна вимога прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до ТОВ «Агродар ЛТД» про скасування державної реєстрації права оренди ТОВ «Агродар ЛТД», запис 46951132, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556, площею 2 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246, що розташована на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві, що виключає розгляд справи у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства;

тому апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про закриття провадження у справі в частині визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 860 від 15 червня 2021 року і в цій частині постанову апеляційного суду належить залишити без змін;

суди не врахували, що позовна вимога прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до Онуфріївської селищної ради про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 860 від 15 червня 2021 року в частині включення до переліку земельних ділянок, що передаються із державної власності в комунальну власність, земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0556 за своїм суб`єктним складом повинна розглядатися в господарському судочинстві, що виключає розгляд справи у зазначеній частині в порядку цивільного судочинства. Тому судові рішення в цій частині потрібно скасувати та провадження в справі у цій частині закрити;

позовна вимога прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до ОСОБА_1 і Онуфріївської селищної ради про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 1547 від 26 липня 2021 року, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:000:0556, за своїм суб`єктним складом підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і апеляційний суд зробив неправильний висновок про закриття провадження в справі в цій частині. Тому постанову апеляційного суду в цій частині належить скасувати, а справу в цій частині передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Щодо позовних вимог прокурора про витребування на користь держави України в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556, визнання недійсним договір оренди б/н від 17 лютого 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агродар ЛТД», про передачу у користування земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :02:000:0556, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , запис 43355919, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19)).

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)).

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) вказано, що:

«46. Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.66))».

Для приватного права, з урахуванням принципу розумності, є неприйнятним використання конструкції юридичної особи (зокрема, внесення нерухомості до статутного капіталу юридичної особи, вихід учасника із юридичної особи та отримання при виході), інших правомірних приватно-правових засобів (зокрема, поділ об`єктів нерухомості) з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову. Застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову по своїй суті є недобросовісним та свідчить про зловживання учасниками цивільного обороту. До обставин, які можуть свідчити про те, що учасники створюють видимість добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову, відноситься, зокрема: момент вчинення правочину чи інших дій; суб`єкти, які вчиняють або з якими вчиняються правочини контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родичі, квазіродичі, пов`язана чи афілійована юридична особа, пов`язані чи афілійовані групи юридичних осіб) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див. пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18)).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року в справі № 520/11429/17 (провадження № 61-19719св19) вказано, що:

«згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 907/29/19 (провадження № 12-17гс20) зазначено, що:

«7.10. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо».

У справі, що переглядається:

при відмові в задоволенні позовних вимог про витребування на користь держави України в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556, визнання недійсним договір оренди б/н від 17 лютого 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агродар ЛТД», про передачу у користування земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :02:000:0556, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , запис 43355919, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556, суд першої інстанції міркував так, що недоведене право державної власності на спірну земельну ділянку;

при зміні мотивів суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про витребування на користь держави України в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556, визнання недійсним договір оренди б/н від 17 лютого 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агродар ЛТД», про передачу у користування земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :02:000:0556, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , запис 43355919, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556, апеляційний суд вважав, що ці вимоги похідними від наслідків вирішення основного спору про право набуття власності;

суди не врахували, що рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

у зв`язку із цим у задоволенні позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , запис 43355919, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556 належить відмовити з підстав неналежності вказаного способу захисту. Тому оскаржені рішення у цій частині потрібно змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови;

апеляційний суд не звернув увагу, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

За таких обставин апеляційний суд по суті рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про витребування на користь держави України в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556, визнання недійсним договір оренди б/н від 17 лютого 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агродар ЛТД», про передачу у користування земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :02:000:0556 не переглянув та зробив передчасний висновок про зміну мотивів їх відмови. Тому постанову апеляційного суду в цій частині належить скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Висновки щодо розподілу судових витрат

Постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (підпункт «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України).

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що:

«згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, такий обов`язок у випадку передачі справи на новий судовий розгляд не покладено. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи.

З урахуванням наведеного Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 756/2157/15-ц. У разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені частково з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку із наведеним касаційний суд вважає, що:

касаційну скаргу слід задовольнити частково;

постанову апеляційного суду про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 860 від 15 червня 2021 року залишити без змін;

постанову апеляційного суду в частині закриття провадження в справі щодо позовної вимоги прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до ОСОБА_1 і Онуфріївської селищної ради про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 1547 від 26 липня 2021 року, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:000:0556 належить скасувати, а справу в цій частині передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції;

судові рішення в частині позовної вимоги прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до Онуфріївської селищної ради про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 860 від 15 червня 2021 року в частині включення до переліку земельних ділянок, що передаються із державної власності в комунальну власність, земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0556 належить скасувати та провадження в справі у цій частині закрити;

судові рішення в частині позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , запис 43355919, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556 належить змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови;

постанову апеляційного суду в частині позовних вимог про витребування на користь держави України в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556, визнання недійсним договір оренди б/н від 17 лютого 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агродар ЛТД», про передачу у користування земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :02:000:0556 слід скасувати, а справу в цій частині та розподілу судових витрат передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 410, 411, 412, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу першого заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , запис 43355919, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556 змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року в частині позовної вимоги прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до Онуфріївської селищної ради про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 860 від 15 червня 2021 року в частині включення до переліку земельних ділянок, що передаються із державної власності в комунальну власність, земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0556 скасувати та провадження в справі у цій частині закрити.

Повідомити прокурора, що розгляд позовної вимоги прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до Онуфріївської селищної ради про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 860 від 15 червня 2021 року в частині включення до переліку земельних ділянок, що передаються із державної власності в комунальну власність, земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0556 віднесений до юрисдикції господарського суду.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 860 від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року в частині закриття провадження в справі щодо позовної вимоги прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області до ОСОБА_1 і Онуфріївської селищної ради про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 1547 від 26 липня 2021 року, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:000:0556, та в частині позовних вимог про витребування на користь держави України в особі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0556, визнання недійсним договір оренди б/н від 17 лютого 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД», про передачу у користування земельної ділянки площею 2 га кадастровий номер :02:000:0556 скасувати, а справу в цій частині та розподілу судових витрат передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року в скасованих частинах втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Коротенко

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко