У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2026 р.

м. Київ

справа № 755/11313/25

провадження № 4-с/755/9/26

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Пархоменко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на дії державного виконавця, -

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою, в якій просить визнати протиправними дії старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаря О.Д. щодо визначення заборгованості у виконавчому провадженні НОМЕР_1 в розмірі, зазначеному у Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05.06.2025 року, та заявник просить зобов`язати старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаря О.Д. скасувати Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 05.06.2025 року.

Заявник мотивує свої вимоги тим, що на виконанні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться судовий наказ № 755/21849/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Заявник працевлаштована в ТОВ «Біонорика», що є єдиним джерелом доходу. Бухгалтерією ТОВ «Біонорика» щомісячно здійснюються утримання аліментів із заробітної плати заявника. На запит представника заявника державним виконавцем Бондаренком О.Д. було надано Розрахунок від 05.06.2025 року, згідно якого станом на 01.06.2025 року за заявником рахується заборгованість зі сплати аліментів 79 227,08 грн. При цьому державним виконавцем при нарахуванні заборгованості не було ураховано сплату заявником платежу у розмірі 31 960,00 грн. від 03.06.2025 року та не було ураховано податок на доходи фізичних осіб (18%) та військовий збір (5%), що є підставою звернення заявника з даною скаргою до суду.

Заявник ОСОБА_1 надала до суду заяву, відповідно до якої скаргу підтримала, просить провести судове засідання за її відсутності.

Суб`єкт оскарження представник Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, поважні причини неявки суду невідомі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, поважні причини неявки суду невідомі.

Згідно положення частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (частина перша статті 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно положення ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Так, судом встановлено, на виконанні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу № 755/21849/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки-розрахунку від 05.06.2025 року № НОМЕР_1 заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.06.2025 року становить 79 227,08 грн. Розрахунок наведено за період з грудня 2024 року по травень 2025 року.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18 зазначено, що аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання.

Порядок здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів врегульований Сімейним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), та іншими нормативно-правовими актами.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII від 03.07.2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, введено поняття «мінімальний гарантований розмір аліментів» - не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ці зміни набули чинності 28 серпня 2018 року та були спрямовані на посилення захисту права дитини на належне утримання.

Законодавство встановило нижню межу виплати аліментів, яку суд не може зменшити, незалежно від наявних доходів платника.

Прожитковий мінімум для дитини встановлюється державою на основі Закону України «Про державний бюджет».

Відповідно до статті 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем (ФОП) і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Необхідно врахувати, що із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості сума податкових зобов`язань не віднімається, оскільки поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником і не є реальною, не може бути об`єктом оподаткування. Відповідний правовий висновок сформовано Верховним Судом у постанові від 14.04.2021 по справі № 759/1727/16. Джерелом інформації про середню заробітну плату для працівника даної місцевості є статистична інформація органів державної статистики України.

Види доходів, з яких проводиться утримання аліментів, визначені відповідно до Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 146.

Нарахування аліментів відбувається із заробітку платника після відрахування податків (ПДФО та військового збору). Тобто, спочатку розраховується «чиста» зарплата, а вже з неї утримується визначена сума аліментів (25%, 33% або 50% від доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину. Самі аліменти не оподатковуються ні ПДФО, ні військовим збором, але відображаються в Об`єднаній звітності за кодом доходу "140".

Обґрунтовуючи вимоги за поданою скаргою, заявник вказує на порушення державним виконавцем діючого законодавства під час здійснення нарахування заборгованості боржника по сплаті аліментів та складення довідки-розрахунку щодо заборгованості по аліментам, оскільки державним виконавцем при складанні оскаржуваної довідки від 05.06.2025 року не враховано сплату заявником платежу у розмірі 31 960,00 грн. від 03.06.2025 року та не було ураховано податок на доходи фізичних осіб (18%) та військовий збір (5%), що призвело до значного збільшення нарахованого розміру заборгованості по аліментам.

Аналізуючи зміст поданої скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки судом встановлено, що державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондарем О.Д. дійсно при складанні оскаржуваного Розрахунку заборгованості від 05.06.2025 року не ураховано здійснений заявником платіж у розмірі 31 960,00 грн. від 03.06.2025 року та не було ураховано податок на доходи фізичних осіб (18%) та військовий збір (5%) із заробітної плати заявника, що призвело до значного збільшення нарахованого розміру заборгованості по аліментам.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на дії державного виконавця - підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст.ст. 258-261, 268, 352-354, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на дії державного виконавця - задовольнити.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаря О.Д. щодо визначення заборгованості у виконавчому провадженні НОМЕР_1 в розмірі, зазначеному у Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05.06.2025 року.

Зобов`язати старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бондаря О.Д. скасувати Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 05.06.2025 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 15 січня 2026 року.

Суддя: В.І. Галаган