Справа № 211/1989/25
Провадження № 2/211/164/26
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 січня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

за участю секретаря судового засідання Андрійченко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (далі ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 75951649 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) за умови якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. Строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. 21.12.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі ТОВ «Фінансова компанія управління активами») укладено Договір факторингу № 2112, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набула Право грошової вимоги до боржників, вказаними в реєстрі прав вимог від 21.12.2021 року. У подальшому, 31.03.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено Договір факторингу №310323-ФМ, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуває право грошової вимоги до боржників, вказаними в реєстрі прав вимог від 31.03.2023 року. Відповідно до Реєстру заборгованості від 31.03.2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором позики № 75951649 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 25.07.2021 року у сумі 33880,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 23880,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. З огляду на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у сумі 33880,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 23880,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат: витрати на правову допомогу в сумі 3500,00 грн. та судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 20.05.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 13.10.2025 року витребувано докази у справі від Акціонерного товариства «Універсал Банк».

13.10.2025 року до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Карнауха І.О. згідно якого представник позивача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що позивач надає суду лише копію електронного договору, який підписаний одноразовим ідентифікатором, що не дає змогу перевірити чи належить цифровий підпис особі, яким чином відбулося його підписання. Зазначене ставить під сумнів існування (укладання) договору між сторонами. Зазначає, що акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) було здійснено одноразовим ідентифікатором: НОМЕР_6. Час відправки ідентифікатора позичальнику 25.07.2021 року 02:16:00. Електронна пошта на яку направлено ідентифікатор: ІНФОРМАЦІЯ_1 Проте, жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, окрім власноруч сформованої довідки про ідентифікацію матеріали справи не містять, а також відсутні докази направлення примірника договору (акцепту) та одноразового ідентифікатора на електронну пошту. Крім того, вказує, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, у зв`язку з чим, вимога про стягнення з нього відсотків за користування позикою є безпідставною.

15.10.2025 року до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив представника позивача - адвоката Ткаченко Ю.О., згідно якої представник позивача вказує, що відповідачем 25.07.2021 року підписано (акцептовано оферту) одноразовим ідентифікатором, чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами , свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору. Без власного волевиявлення відповідача та без надання інформації необхідної для укладання договору позики позикодавцем не здійснюється надання коштів на картковий рахунок вказаний відповідачем. Крім того, вказує, що до відзиву представником відповідача долучено посвідчення ветерана війни -інваліда, видане 25.03.2025 року та військовий квиток, який виданий 08.06.2023 року, проте вказані документи не встановлюють періоду проходження військової служби, зокрема в період нарахування процентів, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

06.01.2026 року до суду надійшли витребувані докази.

У судове засідання сторони у справі не з`явились.

Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій останній клопотав про розгляд справи за його відсутності та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача надав до суду заяву, в якій обставини та вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву по справі підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 25.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики № 75951649 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) за умови якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. Строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису НОМЕР_6), що був надісланий на вказану ОСОБА_1 електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1 у порядку визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" (а.с.11-12).

Згідно з довідкою про ідентифікацію, відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , ідентифікований позикодавцем. Одноразовий ідентифікатор НОМЕР_6. Час відправки ідентифікатору позичальнику 25.07.2021 року 02:16:00, електронна пошта на яку направлений ідентифікатор -ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18)

21.12.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу № 2112, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набула право грошової вимоги до боржників, вказаними в реєстрі прав вимог від 21.12.2021 року. (а.с.19-24)

У подальшому, 31.03.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено Договір факторингу №310323-ФМ, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуває право грошової вимоги до боржників, вказаними в реєстрі прав вимог від 31.03.2023 року. Відповідно до Реєстру заборгованості від 31.03.2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором позики № 75951649 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 25.07.2021 року у сумі 33880,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 23880,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. (а.с.24-28)

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст.513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Договір позики №75951649 від 25.07.2021 року підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір позики між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем та його представником таких доказів не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12.01.2021 року у справі провадження № 524/5556/19 (провадження №61-16243 св 20), від 14.06.2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження №61-16059св21), тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Так, на виконання п. 1 договору позики № 75951649 від 25.07.2021 року позикодавець виконав свої зобов`язання та передав відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 10000,00 грн, шляхом перерахування на банківський картковий рахунок ОСОБА_1 за посередництвом платіжної установи ТОВ ФК "Фінекспрес", що підтверджується електронную платіжною інструкцією (а.с.18). Відповідно до інформаційної довідки ТОВ ФК "Фінекспрес" 25.07.2021 року проведена платіжна операція на суму 10000,00 грн на картку відповідача ОСОБА_1 , що відповідає номеру картки, який вказано при заповненні заявки на кредит.

Згідно письмових доказів, що були отримані на виконання ухвали суду від 13.10.2025 року про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 АТ "Універсал банк" емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 та згідно виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 25.07.2021 року о 02:55:19 ним було отримано грошові кошти в сумі 10000,00 грн. шляхом зарахування зарахування на платіжну картку № НОМЕР_2 .

Таким чином, матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав позику за договором позики №75951649 від 25.07.2021 року, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені договором позики, отримані кошти у повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості за основною сумою боргу.

Що стосується процентів за користування кредитними коштами, суд виходить з наступного.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, окрім заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 10000,00 грн, відповідачу нарахована заборгованість за відсотками згідно з кредитним договором у розмірі 23880,00 (а.с. 6-7). Згідно з п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти в розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів , але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів (а.с. 12-17).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовній заяві вимоги.

Суд приходить до висновку про доведеність заявлених позивачем позовних вимог, тоді, як стороною відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець має пільги, встановлені частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що унеможливлює стягнення з нього процентів за користування кредитом.

На підтвердження вказаного представник відповідача надав суду копію військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданого 08.06.2023 року та посвідчення особи серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 , як особи з інвалідністю 2 групи, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни від 25.03.2025 року (а.с.73-74).

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони від 21 серпня 2014 року 322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

З поданих представником відповідача документів не вбачається, що в період нарахування процентів по договору позики №75951649 від 25.07.2021 року, а саме з 26.07.2021 року по 22.11.2021 року відповідач набув статус військовослужбовця і на нього розповсюджувались пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

В даному випадку позивачем було надано достатні докази на підтвердження укладення договору позики, отримання відповідачем коштів та порушення відповідачем умов договору та розміру заборгованості, відповідачем доказів на спростування вказаних обставин не надано.

Саме відповідач особисто здійснював реєстрацію на веб-сайтах кредитора, кредитні договори містить точні персональні дані позичальника, реквізити паспорта, зареєстроване місце проживання, ПІБ, РНОКПП, номер телефону, електронну пошту.

За вказаних обставин, суд доходить висновку, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач уклав договір в електронній формі та отримав позику за цим договором в розмірі 10000,00 гривень, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені договором, кошти не повернув та не сплатив відсотки за користування кредитом у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, розглядаючи позовні вимоги позивача в межах заявлених ним вимог, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити і стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 75951649 від 25.07.2021 року у розмірі 33880,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, заборгованість за відсотками - 23880 (двадцять три тисячі вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Щодо вимоги про розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. підтверджуються: договором №01-11/24 від 01.11.2024 про надання правничої допомоги (а.с. 29-30); актом приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (а.с. 31); платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 30.01.2025 року (а.с. 32); ордером на надання правничої (правової) допомоги від 01.11.2024 року (а.с. 32); копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Ткаченко Ю.О. (а.с. 33).

Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2422,40 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2-5,12,13, 76-81,89, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (, юридична адреса: 8200, м. Ірпінь, вул. Михайла Стельмаха, буд. 9А, оф. 204, банківські реквізити НОМЕР_5 в АТ "ПУМБ", код банку 334851) суму заборгованості за Договором позики № 75951649 від 25.07.2021 року у розмірі 33880 (тридцять три тисячі вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, заборгованість за відсотками - 23880 (двадцять три тисячі вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок; та в рахунок відшкодування судового збору 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрати на правову допомогу 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.О.Юзефович