УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року

м. Київ

справа №145/1179/25

провадження № 61-16428ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у справі за заявою

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту купівлі-продажу будинку, визнання права власності на будинок, визнання права на земельну ділянку та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Тиврівська селищна рада Вінницького району Вінницької області,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаною заявою, в якій просили суд:

- встановити факт купівлі-продажу будинку, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 43,00 кв. м, житловою площею 16,7 кв. м, з господарськими будівлями, означений на плані Бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) літерою «А»,

з верандою «а», загальною площею, підрахованою за формулою підрахунку площ 43,00 кв. м, площа літніх приміщень 6,0 кв. м, сарай «Б», сарай «б», літню кухню «В», погріб «П/В», сарай «Г», погріб «П/Г», огорожу «№ 1», ворота «№ 2», хвіртку «№ 3»

за усним договором між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,00 кв. м, житловою площею 16,7 кв. м,

з господарськими будівлями, означений на плані БТІ літерою «А», з верандою «а», загальною площею, підрахованою за формулою підрахунку площ 43,0 кв. м, площа літніх приміщень 6,0 кв. м, сарай «Б», сарай «б», літню кухню «В», погріб «П/В»,

сарай «Г» погріб «П/Г», огорожу «№ 1», ворота «№ 2», хвіртку «№ 3»;

- зобов`язати державного реєстратора зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 право власності на вказаний житловий будинок;

- встановити факт усного договору про передачу земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0110, площею 3,2751 га, укладеного

між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;

- визнати право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0110, площею 3,2751 (земельну пай), яка була надана ОСОБА_5 та належав на праві спадкування за законом ОСОБА_4 і була передана за усним договором, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;

- зобов`язати Тиврівську селищну раду прийняти рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0110, площею 3,2751 га (земельний пай) та надати дозвіл на розробку документації

із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2025 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року, у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про встановлення факту купівлі-продажу будинку, визнання права власності на будинок, визнання права на земельну ділянку, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Тиврівська селищна рада Вінницького району Вінницької області відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що встановлення заявлених фактів у заяві полягає у виникненні права власності на нерухоме майно, що не належить заявникам, обставини щодо цього підлягають з`ясуванню саме у порядку позовного провадження. Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції та вказав, що заява не може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, оскільки заявники просять визнати право власності на житловий будинок, земельну ділянку, тому розглядати таку вимогу слід у позовному провадженні.

У грудні 2025 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що вона не погоджується

із ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 26 серпня 2025 року, та як судом невірно застосовано норми процесуального права, а саме завчасно застосував частину четверту статті 315 ЦПК України та не застосував частину другу вказаної статті, якою визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку

їх встановлення. Зазначає, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядається справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Вказує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації»

від 03 березня 2022 року № 187 встановлено мораторій на проведення будь-яких дій громадянами російської федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах. На її думку визнання права за ОСОБА_2 на житловий будинок та земельну ділянку у порядку позовного провадження неможливо, оскільки колишній власник ОСОБА_4 є громадянином російської федерації.

Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 вважаємо, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі

№ 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

З подібних критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду у постановах

від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18),

від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2022 року у справі № 443/398/15-ц (провадження № 61-15275св21).

Частиною шостою статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертався до суду першої інстанції із заявою про встановлення факту купівлі-продажу будинку, визнання права власності на будинок, визнання права на земельну ділянку та, врахувавши, що заявники просили визнати право власності на житловий будинок, земельну ділянку, суди дійшли правильного висновку, що таку вимогу слід розглядати у порядку позовного провадження.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що подана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заява про встановлення факту купівлі-продажу будинку, визнання права власності на будинок, визнання права на земельну ділянку не підлягає розгляду у порядку окремого провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2025 року у справі № 128/3616/24 (провадження № 61-518св25), від 10 вересня 2025 року у справі № 725/6970/24 (провадження № 61-3213 св 25), від 27 березня 2025 року у справі № 353/886/24 (провадження № 61-15497св24), від 21 травня 2025 року у справі № 295/9166/24 (провадження № 61-12744св24) та від 26 червня 2025 у справі № 760/14564/24(провадження № 61- 3958св25).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку та відмовив у відкритті провадження у справі.

Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним, зводяться

до власного тлумачення норм процесуального права та до незгоди з судовими рішення, висновків суду не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, не можуть бути підставою для їх скасування.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається,

що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидними і не викликають розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області

від 26 серпня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 26 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту купівлі-продажу будинку, визнання права власності на будинок, визнання права на земельну ділянку та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Тиврівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк