Номер провадження 2-з/725/26/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026.

Чернівецький районний суд міста Чернівців в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.

при секретарі Соболевській А.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії відносно нерухомого майна ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Венерський О.С. ,звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви , в якій стверджує, що 04.08.2025 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі продажу нерухомого майна та сторони домовились укласти договір купівлі-продажу належного ОСОБА_2 будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою виконання зобов`язань за попереднім договором, позивачка передала ОСОБА_2 попередню оплату у розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, що зафіксовано у п. 5.1. зазначеного Договору.

Формулювання вказаного пункту за своїм змістом та правовою природою фактично виконує функцію розписки про отримання грошових коштів, оскільки містить чітке підтвердження факту передачі конкретної суми, сторін правочину та підстави такої передачі.

Стверджує, що у попередньому договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 04 серпня 2025 року предмет договору визначено як домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , без будь-яких застережень щодо обсягу права власності Відповідача.

Разом з тим, із наданих згодом документів вбачається, що ОСОБА_2 не є одноосібним власником зазначеного домоволодіння, а володіє лише 54/100 частками у праві спільної часткової власності на нього. Вказана істотна обставина не була відображена у попередньому договорі та не була повідомлена заявниці під час його укладення.

Відповідач неодноразово запевняв заявницю у тому, що він є повноправним та одноосібним власником об`єкта нерухомого майна, чим фактично ввів її в оману щодо правового статусу предмета договору. Така інформація мала істотне значення для формування волевиявлення Заявниці, оскільки можливість укладення основного договору купівлі-продажу та реєстрації права власності без згоди інших співвласників є юридично неможливою.

В процесі фактичного проживання у житловому будинку, який є предметом попереднього договору купівлі-продажу від 04 серпня 2025 року, заявницею було виявлено істотні недоліки об`єкта нерухомого майна, про наявність яких їй не було відомо на момент укладення договору.

Додає, що сторонами так і не було укладено основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з вимогою повернути повну суму авансу, переданого йому 04 серпня 2025 року.

Заявниці стало відомо про намір відповідача здійснити відчуження будинку, який є предметом попереднього договору купівлі-продажу від 04 серпня 2025 року, на користь третьої особи, а саме - ОСОБА_3 . Зазначена інформація свідчить про реальну загрозу повторного продажу об`єкта нерухомого майна та про спробу відповідача уникнути відповідальності за порушення своїх договірних зобов`язань перед Заявницею.

За таких обставин існує обгрунтований ризик того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову до його подання виконання майбутнього судового рішення буде істотно ускладнене або стане неможливим, зокрема у зв`язку з переходом права власності на спірний об`єкт нерухомого майна до третьої особи. Саме з огляду на зазначене виникає об`єктивна необхідність у зверненні до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони відчуження будинку, що є предметом спірних правовідносин.

Просить забезпечення позов шляхом:встановлення заборони відчуження нерухомого майна, а саме на 54/100 частки житлового будинку садибного типу, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею (кв.м) 125.1, житловою площею (кв.м.): 79.2, кадастровий номер земельної ділянки: :36:001:1122;встановлення заборони державним реєстраторам та нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії (в тому числі видачу свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку, інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду щодо забезпечення позову за даною заявою відносно 54/100 частки житлового будинку садибного типу, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею (кв.м) 125.1, житловою площею (кв.м.): 79.2, кадастровий номер земельної ділянки: :36:001:1122.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, встановлених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас, ст. 151 ЦПК України визначено вимоги до заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до матеріалів поданої ОСОБА_1 заяви вбачається , що 04.08.2025 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір купівлі продажу нерухомого майна , а саме належного ОСОБА_2 будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте , сторонами так і не було укладено основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав , ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 54/100 будинковолодіння за адреесою : АДРЕСА_2 .

Матеріали заяви не містять доказів , щодо вилідення внатурі згаданого майна.

Фактично між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник спір, що стосується володіння спірним майном.

З аналізу вищенаведених норм, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів, з метою забезпечення права заявника на судовий захист, суд вважає за можливе заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Згідно поданої заяви , предметом попереднього договору купівлі продажу нерухомого майна є будинковолодіння за адресою : АДРЕСА_1 .

Заявник , окрім іншого , просить накласти арешт із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно земельної ділянки кадастровий номер :36:001:1122.

Дана земельна ділянка не була предметом укладеного попереднього договору купівлі- продажу , а тому суд не вбачає підстав для накладення на неї арешту.

Крім того , із наданих суду доказів вбачається , що ОСОБА_2 володіє 54/100 згаданого будинковолодіння за адресою : АДРЕСА_2 , а тому з метою недопущення порушення прав інших співвласників будинковолодіння на мирне володіння своїм майном , суд приходить до висновку , що слід накласти арешт саме на 54/100 будинковолодіння за адресою : АДРЕСА_2 , без визначення його технічних характеристик.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає у тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні вживатися судом лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів ініціатора звернення щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.76, 84, 116-118, 222, 258 - 261,263, 352-354 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити частково . Забезпечити позов шляхом: встановлення заборони на відчуження нерухомого майна 54/100 частки житлового будинку садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) та заборони державним реєстраторам та нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо даного нерухомого майна.

В задоволенні решти- відмовити.

Роз`яснити заявнику , у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпеченняпозову. . У разі неподання позовної заяви у зазначений строк, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження суд скасовує ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову не пізніше наступного дня після закінчення такого строку або постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців Галичанський О. І.