Справа № 646/8841/25
Провадження № 2/646/1018/2026
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.01.2026 року Основ`янський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання Борщ Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з вищевказаною позовною заявою в обґрунтування якої зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласницями квартири за адресою: АДРЕСА_1 (по частини кожна) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1997 року. Загальна площа квартири складає 34.50 кв. м., житлова площа складає 17.40 кв. м.

02.10.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися о Департаменту реєстрації Харківської міської ради з заявою № 63256563 про реєстрацію прав власності на зазначену квартиру, однак 04.10.2024 року отримали рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 79447575. Вказане рішення мотивоване тим, що за результатами розгляду заяви, документів поданих до неї та відомостей Державного реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні. На запит Державного реєстратора отримано відповідь Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області, згідно з якою зберігачем інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна, розташованого в населених пунктах Куп`янської громади є КП «Куп`янське бюро технічної інвентаризації». При цьому, через збройну агресію російської федерації в Україні будівля КП «Куп`янське бюро технічної інвентаризації» була зруйнована, а саме комунальне підприємство (база даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше) знищені. Зважаючи на наведене, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, що є підставою для відмови в проведенні державної реєстрації.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на теперішній час позбавлені можливості зареєструвати право власності на належну їм квартиру.

Просили суд: визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 05.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 17.11.2025 року закрито підготовче судове засідання у справі. Справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивачі в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, у позовній заяві просили розгляд справи проводити без їх участі. Заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Подав на електронну адресу суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без його участі, відзив на позов у встановлений судом строк не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та перевіривши матеріали справи приходить до наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7-8).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1997 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності, по частині відповідно.

В матеріалах справи наявний технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 9-11).

Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75389912 від 04.10.2024 року державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_4 відмовила позивачам у проведенні реєстраційних дій, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім того, державним реєстратором отримано відповідь на запит Куп`янської міської військової адміністрації щодо надання інформації про реєстрацію права власності за вказаною адресою станом до 01.01.2013 року. У зазначеній відповіді повідомлено, що м. Куп`янськ перебувало в окупації з 24.02.2022 по 09.09.2022 року, унаслідок чого адміністративне приміщення КП «Куп`янське БТІ» було повністю знищено в результаті обстрілів та пожежі. У зв`язку з цим інвентаризаційні справи, службова документація, комп`ютерна техніка та бази даних були знищені, а працівники підприємства відсутні. На теперішній час підприємство господарської діяльності не здійснює, у зв`язку з чим відсутня інформація, необхідна для проведення державної реєстрації прав.

Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV передбачено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року запитується реєстратором лише у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, а не в обов`язковому порядку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачки зазначили, що визнання за ними права власності на квартиру є необхідним для здійснення державної реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові № 21-1465а15 від 16.09.2015 року.

У даному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивачів порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивачі звернулись до суду. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 4-125цс20).

Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності чи відсутності відомостей про реєстрацію права власності на спірну квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек або Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Водночас позивачками подано до суду документи, що посвідчують їх право власності на спірний об`єкт нерухомого майна.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачками не доведено наявності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає судовому захисту відповідно до ст. 392 ЦК України.Відтак, відсутні правові підстави для визнання за позивачками права власності, оскільки у них наявні документи, що підтверджують право власності на спірне нерухоме майно.

Зазначене не позбавляє позивачів для реалізації належних їм правомочностей власників звернутися до суду з позовом про зобов`язання державного реєстратора здійснити реєстрацію права власності у відповідному реєстрі.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 77-81, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 328, 392 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса мешкання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 .

Відповідач Куп`янська міська військова адміністрація Куп`янського району Харківської обласьті, адреса для листування: 63701, Харківська область, м. Куп`янськ, проспект Конституції, 3.

Суддя