Справа № 372/6810/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву адвоката Кичко Інни Михайлівни про забезпечення позову у цивільній справі № 372/6810/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, третя особа: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Герасимів Юлія Вадимівна,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року адвокат Кичко Інна Михайлівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася з позовом про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.

Разом з позовом представник позивача адвокат Кичко І.М. подала заяву про забезпечення позову в якій просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0294.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2025 року у справі № 372/6810/25 (провадження 2-3200/25) суд ухвалив: позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, третя особа: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Герасимів Юлія Вадимівна передати за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області (вул. Тараса Бульби-Боровця, 1, Київ, 03170).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2025 року у справі № 372/6810/25 (провадження № 2-з-94/25) суд ухвалив: передати заяву представника ОСОБА_1 адвоката Кичко Інни Михайлівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, третя особа: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Герасимів Юлія Вадимівна, за підсудністю на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області (вул. Тараса Бульби-Боровця, 1, Київ, 03170).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що 27.06.2025 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з претензією щодо порушення строків виконання зобов`язань за договором будівельного підряду №080823-08 від 08.08.2023 року із вимогою про виконання зобов`язання, а вже 01.07.2025 року (тобто через 3 дні) ОСОБА_2 подарував свою земельну ділянку (кадастровий номер: :01:003:0294; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224) за договором дарування № 2247 від 01.07.2025 року своїй дружині ОСОБА_3 .

Сторона Позивача зазначає, що ОСОБА_2 дізнавшись, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду для захисту своїх прав та законних інтересів з позовною заявою про стягнення штрафних санкцій, уклав фіктивний правочин зі своєю дружиною ОСОБА_3 .

На даний час в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться справа № 369/17784/25 (провадження № 2/369/10779/25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за договором будівельного підряду № 080823-08 від 08.08.2023 року у розмірі 25 961 663,66 грн. та штраф у розмірі 1 356 881,38 грн.

Підставою оскарження договору є укладення фіктивного правочину з метою ухилення ОСОБА_2 взятих на себе зобов?язань перед ОСОБА_1 .

На обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник стверджує, що невжиття таких заходів, як забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За правилами ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободвід 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Забезпечення позову у виді накладення арешту є співмірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки майно залишається в їх володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час до вирішення спору судом.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Таким чином, вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, предмет та підстави спору, який виник між сторонами, співмірність обраного позивачем виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суддя приходить до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню та забезпеченню позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0294 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224), яка належить ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Кичко Інни Михайлівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, третя особа: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Герасимів Юлія Вадимівна задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0294 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224), яка належить ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Інформація про боржника 1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Інформація про боржника 2: ОСОБА_3 , адреса: невідома, РНОКПП: невідомий.

Повна ухвала складена та підписана: 14.01.2026 року.

Суддя А.В. Янченко