Провадження № 2/643/1437/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Замікули Б.С.,

за участю секретаря судового засідання - Каратаєвої Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

ТОВ «Діджи Фінанс», в особі представника Романенка М.Е., звернулось до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 102668418 від 10.07.2021 у розмірі 22450 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 10.07.2021 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» відповідач подав заявку на отримання кредиту № 102668418.

ТОВ «Мілоан» направило відповідачу електронним повідомленням (sms) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов договору про споживчий кредит

№ 102668418 від 10.07.2021. Отже, як зазначає позивач, відповідач уклав з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит № 102668418 від 10.07.2021, за умовами якого відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000 грн.

30.09.2021 за договором відступлення права вимоги № 09Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 102668418 від 10.07.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс».

Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 22450 грн, яка складається з: 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 16500 грн - заборгованість за відсотками; 950 грн - заборгованість за комісійними винагородами; 0 грн - заборгованість за пенею.

Ухвалою суду від 06.10.2025 відкрито провадження у справі, а її розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи

Сторони у судове засідання не з`явились.

Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач, який з дотриманням вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Положенням ч. 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Як визначено ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 4 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

10.07.2021 між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та відповідачем (позичальник) дистанційно в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, створеному в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на підставі Анкети-заяви на кредит № 102668418 від 10.07.2021, укладений договір про споживчий кредит № 102668418 від 10.07.2021, який підписаний позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

За умовами цього договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Сторони погодили такі умови надання кредиту: кредиту становить 5000 грн (п. 1.2); кредит надається строком на 15 днів з 10.07.2021 (п. 1.3); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісій за надання кредиту та процентів за користування кредитом 25.07.2021.

Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2450 грн в грошовому виразі та 1637467 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 7450 грн (п. 1.5).

Комісія за надання кредиту становить 950 грн, яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1).

Проценти за користування кредитом 1500 грн, які нараховуються за ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2).

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6).

Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1). Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування (п. 2.2.2.). Пунктом 2.3 визначені умови пролонгації строку кредитування: на пільгових або стандартних (базових) умовах. Пролонгація на пільгових умовах відбувається за ініціативою позичальника (п.2.3.1.1.). Пролонгація на стандартних (базових) умовах визначена п. 2.3.1.2 договору, а саме, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору. Договір містить реквізити сторін, зокрема прізвище, ім`я та по батькові позичальника, номер його паспорта, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер телефону, адресу місця реєстрації (проживання), електронну пошту.

Аналогічні договору умови кредиту зазначені у копії паспорта споживчого кредиту №5038401 б/д, в якому наявна примітка «Підпис споживача (електронний підпис одноразовим ідентифікатором).

Відповідно до Графіку платежів, що є Додатком № 1 до договору про споживчий кредит

№ 102668418 від 10.07.2021 встановлено наступне: дата видачі кредиту 10.07.2021; сума кредиту 5000 грн; сума процентів за весь строк кредитування 1500 грн; комісія за надання кредиту 950 грн; загальна вартість кредиту 7450 грн.

На підтвердження перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів надано копію платіжного доручення 29746874 від 10.07.2021, підписаного представником ТОВ «Мілоан» та скріплене його печаткою, в якому зазначено: платник - ТОВ «Мілоан» (код банку 14360570, дебет рах. № 0695); отримувач ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ); банк отримувача код банку VISA, кредит рах № 414960*57; сума 5000 українська гривня.

Відповідно до складеної ТОВ «Мілоан» відомості про щоденні нарахування та погашення, за кредитним договором № 102668418 наявна заборгованість у розмірі 22450 грн, з яких: 5000,00 грн - борг по тілу, 16500 грн - борг по відсотках, 950 грн борг по комісії.

30.09.2021 ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор) та ТОВ «Мілоан» (клієнт) уклали договір факторингу № 09Т, згідно з умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання цього договору (п. 2.1, 4.1).

Згідно з Актом приймання-передачі реєстру прав вимог від 30.09.2021 до договору факторингу № 09Т від 30.09.2021, складеним між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» та підписаним уповноваженими особами сторін, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр прав вимог від 30.09.2021, складений за формою згідно із Додатком № 1 до договору.

Відповідно до копій платіжних інструкцій, ТОВ «Діджи Фінанс» перерахувало на користь ТОВ «Мілоан» плату згідно з договором відступлення права вимог №09Т від 30.09.2021.

Згідно з Витягом з Додатку до Договору факторингу № 09Т від 30.09.2021, до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло від ТОВ «Мілоан» право вимоги до відповідача за кредитним договором

№ 102668418 від 10.07.2021 у розмірі 22450 грн, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за тілом, 16500 грн - сума заборгованості за відсотками, 950 грн сума заборгованості за комісією.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються учасниками цивільної справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із приписами ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з ч. 1, 4, 5, 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; загальний розмір наданого кредиту; порядок та умови надання кредиту; строк, на який надається кредит; необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов договору.

У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною.

Положенням ст. 1055 ЦК України унормовано, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з ч. 3, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як визначено ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Пред`являючи позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 102668418 від 10.07.2021 позивач обґрунтував свої вимоги тим, що між первісним кредитором та відповідачем вказаний договір укладено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер телефону відповідача.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що зазначений номер телефону, на який відправлявся одноразовий ідентифікатор з метою підписання кредитного договору, дійсно належить відповідачеві.

Тому, зазначені документи не можуть вважатись такими, що підписані саме відповідачем у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Також суд зазначає, що за загальним правилом, належними та допустимими доказами на підтвердження обставини видачі кредитних коштів позичальнику є первинні бухгалтерські документи про видачу готівки або перерахування коштів.

Так, у постанові Верховного Суду від 30.06.2023 у справі № 274/7221/19 зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Крім того, у постановах від 14.03.2018 у справі № 654/4006/14-ц, від 30.06.2020 у справі

№ 554/12083/15 та від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц Верховний Суд виснував, що виписки із банківських рахунків також можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику.

У справі, що розглядається, за змістом пункту 2.1 кредитного договору кошти надаються позичальнику шляхом їх переказу на картковий рахунок.

Суд зауважує, що підписання кредитного договору не свідчить про отримання позичальником коштів, які згідно з умовами договору мали бути перераховані на картковий рахунок. Особливо, з урахуванням недоведеності позивачем, що номер телефону, який використовувався для підписання електронного договору, дійсно належить відповідачеві.

У контексті справи, що розглядається, первинними документами на підтвердження обставин, викладених у позові, можуть бути платіжне доручення про перерахування коштів, проведене та виконане банківською установою, або виписка з поточного банківського рахунку ТОВ «Мілоан».

Натомість до позовної заяви долучено лише копію платіжного доручення 29746874 від 10.07.2021, підписаного представником ТОВ «Мілоан» та скріплене його печаткою, про нібито перерахування коштів на картку відповідачеві, яке не містить відомостей про фактичне проведення фінансовою установою відповідного платежу.

До того ж, у платіжному дорученні у графі «кредит рах. №» зазначено « НОМЕР_2 », у зв`язку з цим суд звертає увагу на таке.

Номер банківської картки, який дозволяє її ідентифікувати, складається з комбінації 16 цифр.

Відповідно, позивачем не надано інформацію щодо інших 8 цифр.

Кожна з цих 8 цифр номеру банківської картки, які в платіжному дорученні приховані під символом «Х», може мати значення в діапазоні цифр від 0 до 9 (0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9).

З вказаних 8 цифр можна скласти всього 10000000 (10 мільйонів) можливих варіантів різних комбінацій. Отже, може існувати (10 мільйонів) різних банківських карток, кожна із своїм унікальним 16-значним номером, який починається з комбінації цифр «414960» та закінчується комбінацією цифр «57».

Ураховуючи наведене, суд не може визнати надане позивачем платіжне доручення належним та допустимим доказом на підтвердження зарахування грошових коштів на конкретну банківську картку, яка належить відповідачу.

Крім того, суд вбачає, що підписані відповідачем документи не містять жодної інформації про номер картки, на яку за умовами договору мають бути перераховані кредитні кошти.

Отже, позивач, який є правонаступником ТОВ «Мілоан», не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів на картковий рахунок відповідача.

Суд зазначає, що шаблон платіжного доручення за загальним правилом є документом інформаційного характеру, який покликаний підтверджувати певні обставини чи факти. Водночас зміст викладеної у платіжному дорученні (якщо вона не формується на підставі відомостей державного реєстру) зазвичай залежить від волевиявлення однієї особи (в даному разі ТОВ «Мілоан»).

Оскільки кредитор, як зацікавлена особа може зазначити у платіжному дорученні будь-які відомості щодо обставин виконання кредитного договору і відповідач на це вплинути жодним чином не в змозі, то суд не може розцінити надане позивачем платіжне доручення як об`єктивний, належний та допустимий доказ на підтвердження факту переказу позичальнику кредитних коштів.

Наданий суду розрахунок заборгованості ТОВ «Мілоан» є відомістю про щоденні нарахування та погашення та не є первинним бухгалтерським документом, а тому сам по собі не підтверджує факт надання кредиту.

У зв`язку з цим суд зауважує, що відповідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Однак при зверненні до суду позивач не звернувся із клопотанням про витребування документів, що становлять банківську таємницю.

У свою чергу, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК Укаїни).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки суд вважає недоведеними у встановлений законом спосіб підписання саме відповідачем кредитного договору № 102668418 від 10.07.2021 та отримання ним кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі, відповідно, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в позові частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 102668418 від 10.07.2021 в розмірі 22450 грн відмовити повністю.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя Борис ЗАМІКУЛА