Справа № 350/1708/25
Номер провадження 2/350/152/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі :

головуючого судді Бейка А.М.,

секретаря судового засідання Маєвської С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

у с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій сторін:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" - Алієва Нурай звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 100853939 від 06.07.2021 року у розмірі 44847 грн. Окрім цього, просить стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати. Розгляд справи просить здійснювати за відсутності представника позивача, у випадку неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №100853939, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора.

16.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») було укладено договір факторингу № 16072024 відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 44847 грн., з яких: 9900 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу; 33066 - грн. сума заборгованості за відсотками; 1881 грн. сума заборгованість за комісією.

Всупереч умовам Кредитного договору, не зважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем не здійснювалось нарахування штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором №100853939 в розмірі 44847 грн., з яких: 9900 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу; 33066 - грн. сума заборгованості за відсотками; 1881 грн. сума заборгованості за комісією, а також судові витрати в розмірі 3028 грн.

23.12.2025 року представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Долинки О.А. через систему "Електронний суд" подав до суду відзив на позов, у якому вказує, що позивачем не надані до справи копія кредитування, які вказані в позові як невід`ємна частина кредитного договору, а тому неможливо встановити їх зміст, факт ознайомлення з ними позичальника, вважати доведеним ознайомлення зі змістом цих правил відповідачку і дотримання їх умов обома сторонами договору кредиту. Також представник відповідачки вказує, що позивач не надав доказів надання їй перед укладенням паспорта споживчого кредиту, що є обов`язком кредитодавця відповідно до Закону України "Про споживче кредитування", оскільки наявна у справі копія паспорта споживчого кредиту не містить як підпису відповідачки як позичальника, так і підпису кредитодавця. Також представник відповідачки зазначає про відсутність у справі доказів надсилання їй одноразового ідентифікатора і на розбіжності часу укладання кредитного договору - у анкеті заяві вказується 08 год. 14 хв. 48 сек., а у копії кредитного договору 20:14 год. Окрім цього, умову договору щодо нарахування і включення до складу заборгованості 1881 грн. комісії за надання кредиту представник вважає нікчемною із посиланням на ч.1 ст. 11 і ч.5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування". Із підстав, викладених у відзиві, представник відповідачки просить відмовити в задоволенні позову.

29.12.2025 року представника позивача через систему "Електронний суд" подав до суду відповідь на відзив, до якої долучив копію Правил надання фінансових кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" в редакції від 13.05.2021 року. Також у відповіді на відзив представник позивача зазначає, що без введення одноразового ідентифікатора кредитний договір не міг бути укладений, окрім цього що кредитодавцем були дотримані усі вимоги Закону України "Про споживче кредитування" - відповідачка була ознайомлена з усіма умовами кредитування, правилами надання фінансових кредитів, отримала паспорт споживчого кредиту, та погодилась з ними. Також представник позивача вважає правомірною умову договору щодо нарахування комісії за надання кредиту, так як відповідачка прийняла цю умову у складі кредитного договору в цілому і в подальшому не висловлювала ніяких заперечень.

06.01.2026 року представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Долинка О.А. через систему "Електронний суд" подав заперечення на відповідь на відзив у якому зазначив, що надана позивачем копія правил надання фінансових кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" в редакції від 13.05.2021 року не є належним доказом, так як не містять жодної інформації про те, ким та коли вони були розроблені, також відсутні будь-які дані про їх затвердження, як і немає відомостей про уповноважену особу чи орган кредитодавця, які ці правила затвердили. Також вказав як на неналежний доказ надану позивачем копію платіжного доручення від 06.07.2021 року №29592579, так як воно не відповідає за формою, затвердженою Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена Постановою Національного банку України від 21.01.2004 року №22 і була чинною на час виникнення спірних правовідносин. У зв`язку із відсутністю належних і допустимих доказів позовних вимог просить відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача у судове засідання не прибула, у прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Долинка О.А. у судове засідання не прибули, останній направив суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача.

ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 24.11.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрив провадження у справі та призначив відкрите судове засідання з повідомленням учасників справи (а.с. 41).

05.12.2025 відповідачка ОСОБА_1 через канцелярію суду подала заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із наміром укласти угоду з адвокатом, для надання правової допомоги (а.с. 43).

18.12.2025 представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Долинка О.А. через систему «Електронний суд» подав заяву про продовження процесуального строку для подання відзиву на позов (а.с. 45).

23.12.2025 представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Долинка О.А. через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву (а.с. 49-51).

29.12.2025 представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Сова Ю.М. через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив до якого додала Правила надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 13.05.2021 року) (а.с. 56-66, 68-83).

06.01.2026 представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Долинка О.А. через систему «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив (а.с. 86-92).

12.01.2025 представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Долинка О.А. через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача (а.с. 86-92).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дотримуючись вимог вищезазначених норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Судом встановлено, що 06.07.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Мілоан" укладений договір про споживчий кредит №100853939, відповідно до пункту 1.1. якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобовязання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до пункту 1.2. договору №100853939 розмір кредиту становить 9900,00 грн, строк кредитування відповідно до пункту 1.3. становить 17 днів з 06.07.2021 року, дата повернення згідно із пунктом 1.4. - 23.07.2021 року.

За користування кредитом протягом строку кредитування відповідно до пункту 1.5.2. договору №100853939 нараховуються проценти за ставкою 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним.

Договір про споживчий кредит №100853939 від 06.07.2021 року укладений сторонами у електронній формі у вигляді електронного документа, який зі сторони відповідачки підписаний шляхом використання одноразового ідентифікатора (а.с. 6-8).

16.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан" (Клієнт) і Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (Фактор) уклали договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого, ТОВ "Мілоан" відступає ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Мілоан" права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників (а.с. 15-18).

Відповідно до реєстру боржників від 16.07.2024 до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором про споживчий кредит №100853939 від 06.07.2021 року в сумі 44 847 грн., з яких 9900 грн. заборгованість за тілом кредиту, 33 066 грн. заборгованість за нарахованими процентами і 1881 грн. заборгованість за комісією (а.с. 21).

Згідно платіжного доручення від 06.07.2021 року за №29592579 ТОВ «Мілоан» здійснило переказ коштів на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у розмірі 9900 грн. (а.с.12).

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування:

вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються, зокрема, Цивільним Кодексом України, Законом України "Про електронну комерцію", Законом України "Про споживче кредитування".

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28.04.2021 у справі №234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14.06.2022 у справі №757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08.08.2022 у справі №234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Матеріалами справи підтверджено, а зокрема копією договору про споживчий кредит №100853939 від 06.07.2021 року, що відповідачка прийняла його умови, підписавши одноразовим ідентифікатором "J95109", який отримала на номер мобільного телефону НОМЕР_2 і який міститься у анкеті-заяві на кредит №100853939.

Суд відхиляє доводи представника відповідачки, про відсутність у матеріалах справи доказів отримання нею одноразового ідентифікатора, подальшого введення його нею і підписання таким чином кредитного договору. Доказів, які б спростовували належність і використання відповідачкою номера мобільного телефону НОМЕР_2 , суду не надано, тому у суду відсутні підстави вважати договір не підписаним зі сторони позичальника.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів позивачем надана копія платіжного доручення від 06.07.2021 року №29592579, відповідно до якої 06.07.2021 року на картку ОСОБА_1 номер НОМЕР_1 перераховано 9900 грн.

Суд погоджується з доводами представника відповідачки, що копія платіжного доручення від 06.07.2021 року №29592579 не містить рядку реквізитів, які повинні бути в ньому зазначені відповідно до вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена Постановою Національного банку України від 21.01.2004 року №22 і була чинною станом на день видачі кредиту, а зокрема відсутня відмітка банку про дату прийняття платіжного доручення до виконання, відмітка банку про дату і час проведення операції з перерахунку коштів, підпис працівника банку.

Але, так як,в свою чергу, відповідачка не надала доказів того, що банківська карта із зазначеним номером їй не належить чи їй не видавалась, що кошти на цю карту не надходили, тому суд приходить до висновку про доведеність факту отримання нею коштів відповідно до договору №100853939 від 06.07.2021 року.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 1.3. і 1.4. договору №100853939 від 06.07.2021 року строк кредитування завершився 23.07.2021 року.

Відповідачкою не надано суду доказів повернення отриманого кредиту.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідачки суми кредиту в розмірі 9900 грн. є підставною і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

На підставі пункту 1.5.2. договору №100853939 від 06 липня 2021 року за користування кредитними коштами відповідачці нараховані проценти в розмірі 198 грн. за ставкою 2% за кожен день користування, що становить 3366 грн. за весь строк кредитування з 06.07.2021 року по 23.07.2021 року. Вказане також підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Доказів на спростування правильності і правомірності нарахування цих процентів за користування кредитними коштами суду не надано, вони відповідають умовам кредитного договору, математично розраховані правильно, тому суд вважає, що у цій частині позов слід задовольнити.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості - з 24.07.2021 року по 21.09.2021 року відповідачці за користування кредитом нараховувались проценти в сумі 495 грн. щоденно і як зазначено у розрахунку - "нарахування процентів згідно п.1.5.3. договору.

Однак, договір про споживчий кредит №100853939 від 06 липня 2021 року пункту 1.5.3. не містить взагалі, у позовній заяві і відповіді на відзив позивачем не зазначені доводи щодо цієї обставини, тому суд не бере до уваги нарахування в сумі 495 грн. за кожен день користування відповідачкою кредитом, так як для здійснення таких нарахувань підстави відсутні.

Таким чином, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині нарахування і стягнення з відповідачки процентів в розмірі 495 грн. за кожен день користування кредитом, що за період з 24.07.2021 року по 21.09.2021 року загалом становить 29 700 грн.

Суд погоджується з доводами представника відповідачки щодо неналежності як доказу наданої позивачем копії правил надання фінансових кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" в редакції від 13.05.2021 року.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Як визначено ч.ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Як зазначено у пункті 1.1. розділу 1 "Загальні положення" наданих позивачем Правил - вони розроблені і затверджені органом управління ТОВ "Мілоан". Однак, копія цих правил не містить жодної інформації про цей орган управління юридичної особи, на правилах відсутні будь-які підписи, відбиток печатки, інформація про дату і номер документа, яким ці правила затверджені, а тому суд не бере до уваги копію цих правил, так як відсутні докази того, що саме з ними відповідачка була ознайомлена і прийняла їх умови.

Відповідно до умов договору про споживчий кредит №100853939 від 06 липня 2021 року - кредит наданий з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, а у даному випадку відносини сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів".

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі №204/224/21, зроблений наступний правовий висновок:

"10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

Як виснував Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

У кредитному договорі №100853939 від 06.07.2021 кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії, при цьому, не зазначено за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано.

Разом із тим, ч. 1ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.

Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Так як нікчемною є умова договору про споживчий кредит №100853939 від 06 липня 2021 року про нарахування відповідачці комісії в сумі 1881 грн., що становить 19 % від суми наданого кредиту, то позов у цій частині не підлягає задоволенню.

V. Розподіл судових витрат:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що за подання позову позивачем сплачено 3028 грн. судового збору.

Враховуючи те, що позов ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" задоволено частково, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, визначає позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнувши їх із ОСОБА_1 у розмірі 895,70 грн. (13 266 / 44 847 х 3028).

Керуючись ст.ст.247, 259, 263 - 265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №100853939 у розмірі 13 266 (тринадцять тисяч двісті шістдесят шість) гривень 00 копійок, яка складається з 9900 (дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок заборгованості за тілом кредиту і 3366 (три тисячі триста шістдесят шість) гривень 00 копійок заборгованості за нарахованими процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за договором про споживчий кредит №100853939 від 06 липня 2021 року 895 (вісімсот дев`яносто п`ять) гривень 70 копійок судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса для листування: 07400, вул. Лісова, буд. 2 поверх 4, м. Бровари Київська обл., юридична адреса: 01032, вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, , реквізити IBAN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк».

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя А.М. Бейко