Провадження № 22-ц/812/175/26
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 січня 2026 року м. Миколаїв

справа № 473/4325/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Шурмою Є.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 07 листопада 2025 року під головуванням судді Ротар М.М., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» (далі ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 17 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту № 1309959, за яким останній отримав кредит у розмірі 25000 грн строком на 36о днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2,5% на день. Право вимоги за укладеним кредитним договором відповідно до укладеного договору факторингу між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» від 18 грудня 2024 року № 18/12/24 - перейшло до ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ».

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 250 000 грн.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2025 року позовну ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» залишено без руху, а ухвалою того ж суду від 07 листопада2025 року - позовну заяву залишено без розгляду на підставі ч. 13 ст.187 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ», посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду. Апелянт зазначає, що ним було усунено недоліки, зазначені в ухвалі суду від 29 жовтня 2025 року про залишення позовної заяви без руху, а саме: 31 жовтня 2025 року подано відповідну заяву із додатковими обґрунтуванням та належними доказами. Разом з тим, суд не врахував викладені факти та безпідставно і передчасно залишив позов без розгляду. Визнаючи неналежним доказом витяг з акту приймання-передачі реєстру боржників, суд не врахував норми законодавства про електронний документообіг. Так, документи (окрім відсканованих копій), які позивач подав у межах системи «Електронний суд» і на які накладено КЕП директора ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» ОСОБА_2 , мають статус оригіналу. Крім того, суд допустив порушення права на доступ до правосуддя: Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що надмірний формалізм у застосуванні процесуальних норм може становити порушення права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справах Walchli v. France, Frydlender v. France). В порушення вимог ст. 265 ЦПК України суд не мотивував ухвалу, в ухвалі відсутні конкретні посилання на те, які саме недоліки не були усунуті, суд не навів жодного аналізу заяви про усунення недоліків, не зазначив, чи перевіряв наявність КЕП у ЄСІТС, і не обґрунтував, чому ці дії є недостатніми, чим порушив ст. 263 ЦПК України, ч.4 ст.263 ЦПК України, п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивача Калачик В.В. - підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Залишаючи позовну заяву позивача без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду від 29 жовтня 2025 року про залишення позову без руху.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Так, статтею 175 ЦПК України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 11, 13 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні при цьому судом встановлено, що позовна заява за формою і змістом відповідає вимогам ст. 175,177 ЦПК України, підстав для залишення без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження не вбачається.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року позовну заяву ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» на підставі ч. 11 ст. 187 ЦПК України залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України. Суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві позивачем не викладено всіх обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини, а саме: докази переходу права вимоги за кредитним договором до відповідача ОСОБА_1 від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» до ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ», оскільки витяг із акту приймання-передачі реєстру боржників від 18.12.2024 р. до договору факторингу №18/12/24 від 18 грудня 2024 року сформовано представником позивача не підписаний та не завірений сторонами договору.

На виконання ухвали від 29 жовтня 2025 року ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» 31 жовтня 2025 року подало заяву, в якій вказало, що всі додатки до позовної заяви, у тому числі і акт приймання-передачі реєстру боржників від 18 грудня 2024 року, подані через систему «Електронний суд» та належно підписані кваліфікованим електронним підписом директора ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ», а тому твердження суду про незазначення доказів підтвердження переходу права вимоги до позивача є безпідставними.

Дослідивши зміст позовної заяви та заяви про усунення недоліків, колегія суддів дійшла наступного.

Так, зі змісту позовної заяви і додатків до неї та заяви про усунення недоліків вбачається, що позовна заява ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» містить виклад обставин, якими він обґрунтовує ці вимоги, а саме, позивачем зазначено, що відповідач ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Селфі Кредит» договір споживчого кредиту, право вимоги за яким перейшло до позивача на підставі укладеного договору факторингу№ 18/12/24 від 18 грудня 2024 року, та своєчасно не повернув суму кредиту і не сплатив відсотки, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути. Також зазначено та надано докази, якими, на його думку, ці обставини підтверджуються. Зокрема до позовної заяви додано: договір № 1309959 про надання споживчого кредиту від 17 лютого 2024 року, договір факторингу № 18/12/24 від 18 грудня 2024 року, акт приймання передачі реєстру боржників від 18 грудня 2024 року, паспорт споживчого кредиту, розрахунок позовних вимог. Вказана позовна заява разом з додатками до неї подана через підсистему «Електронний суд» та підписана кваліфікованим електронним підписом директора ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» Макєєва В.М.

Колегія суддів звертає увагу, що чинним ЦПК України не визначено ані ступеню деталізації обґрунтування позовних вимог, ані конкретного переліку доказів, які мають бути подані на підтвердження тієї чи іншої вимоги. При цьому суд оцінює доведеність позову належними та достатніми доказами під час ухвалення рішення по суті справи.

До того ж за частиною другою, третьою статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина шоста статті 95 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі "Буланов та Купчик проти України", яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (пункт 25 рішення у справі "Кутій проти Хорватії").

Залишаючи без розгляду позовну заяву ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» з підстав невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позову без руху, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позовна заява ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» відповідала вимогам статей 175 і 177 ЦПК України. Враховуючи викладене, у суду першої інстанції не було підстав для залишення позовної заяви ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» без руху (а в подальшому - для залишення без розгляду) як такої, що не відповідає вимогам статей 175 і 177 ЦПК України.

Отже, ухвала суду першої інстанції обмежує права позивача та перешкоджає йому у доступі до правосуддя.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ ФАКТОРИНГ» задовольнити.

Ухвалу судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 листопада 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В.Серебрякова

Повне судове рішення складено 12 січня 2026 року