У Х В А Л А

Іменем України

14.01.2026 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.,

за участі секретаря судового засідання Безпяткової Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Угриновською Ю.В., за участю заітересованих осіб Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України в особі начальника відділу Нагорняка Володимира Ярославовича, ОСОБА_2 , про визнання неправомірною бездіяльність Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України щодо незняття арешту майна та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Угриновська Ю.В. звернулась до суду зі скаргою, за участю заітересованих осіб Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України в особі начальника відділу Нагорняка Володимира Ярославовича, ОСОБА_2 , про визнання неправомірною бездіяльність Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України щодо незняття арешту майна та зобов`язання вчинити певні дії.

Скаргу мотивує тим, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.03.2016 року у справі № 465/7390/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 921 173,40 грн. та 6 090,00 грн. судового збору.

07 грудня 2016 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львів Савкою В.В. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 53074792 на підставі заяви стягувача та виконавчого листа № 2/465/58/16, виданого 18.11.2016 року Франківським районним судом м. Львова про стягнення заборгованості у розмірі 927 263,40 грн. без зазначення суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Окрім цього, 07 грудня 2016 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львів Савкою В.В. винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою постановив накласти арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 лише в межах суми боргу. При цьому, державним виконавцем не було зазначено суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

04 лютого 2020 року Головним державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Харко М.М. було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме на підставі того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У даній постанові було зазначено, що борг боржником не погашено. В межах виконавчого провадження № 53074792 Постанова про стягнення суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не виносилася.

Вказує, що після повернення виконавчого документа стягувачу, боржник ОСОБА_1 добровільно сплатила суму заборгованості на користь стягувача ОСОБА_2 у сумі 927 263,40 грн., що підтверджується заявою ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пауком А.Я. за реєстраційним номером 165. Таким чином, виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 03.03.2016 року у справі № 465/7390/15-ц здійснювалося добровільно за межами виконавчого провадження № 53074792.

В подальшому, 15 листопада 2025 року адвокатом Угриновською Ю.В., в інтересах боржника - ОСОБА_1 , була подана Заява до Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові про вжиття заходів для зняття арешту з нерухомого майна, накладеного в межах виконавчого провадження № 53074792 згідно Постанови від 07.12.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. У своїй відповіді № 102796 від 10 грудня 2025 року Франківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України в особі начальника відділу Нагорняка Володимира Ярославовича було зазначено наступне: «…у зв`язку з тим, що до заяви про зняття арешту з майна не долучено підтвердження сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, зняття арешту з майна не являється можливим». Таким чином, бездіяльність Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України в особі начальника відділу Нагорняка Володимира Ярославовича полягає у незнятті арешту з майна боржника, що призводить до втручання у право власності (володіння, користування, розпорядження) ОСОБА_1 на арештоване майно.

Враховуючи вищевикладене, просить визнати протиправною бездіяльність Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України в особі начальника відділу Нагорняка Володимира Ярославовича щодо незняття арешту з усього майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного у виконавчому провадженні №53074792; зобов`язати Франківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України в особі начальника відділу Нагорняка Володимира Ярославовича зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений у виконавчому провадженні № 53074792.

Скаржниця та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник подала до суду заяву про розгляд скарги без їх участі, вимоги скарги підтримала, просила таку задоволити.

Представник Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, хоча й належним чином повідомлялась про дату, час та місце проведення судового засідання.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року N 6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Беручи до уваги те, що відповідь № 102796 від 10 грудня 2025 року Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України адвокат Угриновська Юлія Володимирівна отримала 11 грудня 2025 року, а відтак саме 11 грудня 2025 року боржник - ОСОБА_1 дізналася про порушення її прав внаслідок бездіяльності посадових осіб органу державної виконавчої служби, суд вважає за необхідне за таких осбтавин клопотання про поновлення строку задовольнити.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України, здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України (ст.ст. 447-453).

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.03.2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 921173,40 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6090,00 грн. судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.10.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено; рішення Франківського районного суду м. Львова від 03.03.2016 року залишено без змін.

Постановою державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львів Савки В.В. відкрито виконавче провадження № 53074792 з примусового виконання виконавчого листа №2/465/58/16, виданого Франківським районним судом м. Львова 18.11.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 927263,40 грн.

Окрім цього, в межах даного виконавчого провадження 07 грудня 2016 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львів Савкою В.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою постановив накласти арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 лише в межах суми боргу.

В подальшому, 04 лютого 2020 року Головним державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Харко М.М. було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме на підставі того, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно Заяви, посвідченої 04.02.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пауком А.Я., зареєстрованої в реєстрі за №165, боржник ОСОБА_1 добровільно сплатила суму заборгованості на користь стягувача ОСОБА_2 у сумі 927 263,40 грн.

Листом начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нагорняка В. №102796 від 10.12.2025 року адвокату Угриновській Ю.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 відмовлено у знятті арешту з її майна, оскільки вона не сплатила виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Відтак, судом встановлено, що станом на день розгляду вказаної скарги відомості щодо скасування арешту з нерухомого майна боржника відсутні.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 18 ч. ч. 1, 2 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ст. 56 ч. 1 вказаного закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст. 37 ч. 1 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому відповідно ст. 37 ч. 3 Закону арешт з майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті.

Повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Статтею 37 ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Ураховуючи положення ст. 37 ч. 1 та ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12.08.2020 (справа №569/17603/18) та від 22.12.2021 (справа №634/292/21) зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Відтак, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не встановлює прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини відповідно до положень ст. 59 ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У той же час, Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

У постанові Верховного Суду 03.11.2021 (справа №161/14034/20) зазначено, що «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно абз. 2 п. 8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року за № 512/5 (в редакції, яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження 07.12.2016 року), про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, з постанови про відкриття виконавчого провадження №53074792 від 07.12.2016 року розмір виконавчого збору не вказаний.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент повернення виконавчого документа стягувачу 04.02.2020 р.), кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно із ч. 4 ст. 42 вказаного Закону, на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно абз. 2 п. 8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року за № 512/5 (в редакції, яка діяла на момент повернення виконавчого документа стягувачу 04.02.2020 р.), виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Відповідно до абз. 13 п. 8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року за № 512/5 (в редакції, яка діяла на момент повернення виконавчого документа стягувачу 04.02.2020 р.), державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент повернення виконавчого документа стягувачу 04.02.2020 р.) підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент повернення виконавчого документа стягувачу 04.02.2020 р.), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 (справа № 2-356/12), від 03.11.2021 справа (№161/14034/20), від 22.12.2021 (справа №645/6694/15), від 12.10.2022 (справа №203/3435/21).

Вказані висновки викладені також й в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року у справі № 756/4902/22 (провадження № 61-1883св23).

Крім того, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, представником ОСОБА_1 адвокатом Угриновською Ю.В. вказується, що борг перед стягувачем повністю сплачений поза межами виконавчого провадження. Вказане підтверджується наданою Заявою, посвідчена 04.02.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пауком А.Я., зареєстрована в реєстрі за №165.

Відмовляючи у знятті арешту, державний виконавець не оспорював факт відсутності вказаної заборгованості.

За таких обставин, суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржниці для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №53074792, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявниці щодо зняття арешту з її майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу. Незняття арешту з майна боржниці у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю начальника органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності органу державної виконавчої служби та зобов`язання зняти арешт з майна боржника.

Враховуючи погашення боржником боргу, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України щодо незняття арешту з усього майна, що належить ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні №53074792, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з майна заявниці.

Керуючись статтями 4, 5, 76-81, 258-260, 354, 450-452 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Угриновською Ю.В., за участю заітересованих осіб Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України в особі начальника відділу Нагорняка Володимира Ярославовича, ОСОБА_2 , про визнання неправомірною бездіяльність Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України щодо незняття арешту майна та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України, щодо незняття арешту з усього майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного у виконавчому провадженні № 53074792.

Зобов`язати Франківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Львівського міжрегіонального управління юстиції України зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений у виконавчому провадженні № 53074792.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мартьянова С.М.