Справа № 953/143/26
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про залишення позовної заяви без руху)

"14" січня 2026 р. м.Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Демченко С.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в:

05 січня 2026 року адвокат Бойко С.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВН № 1615547 від 29 грудня 2025 року, звернулася засобами «Електронний суд» з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить розірвати шлюб позивача з відповідачкою, зареєстрований 04 листопада 2021 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом № 1943.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 січня 2026 року справу розподілено у провадження судді Демченко С.В.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у справі, приходжу до такого висновку.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом положень ч. 1 ст. 187 ЦПК України слідує, що суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

За правилами цивільного процесуального законодавства позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач є громадянином Республіки Туркменістан, а відповідачка - громадянкою Ісламської Республіки Іран.

Відповідно до ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного з громадянином іншої держави, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України.

При цьому, з позовної заяви слідує, що позивач є громадянином Республіки Туркменістан, а відповідачка - громадянкою Ісламської Республіки Іран, тобто є громадянами різних держав, не України, проте на час звернення з позовною заявою про розірвання шлюбу ні позивач, ні відповідач не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) у м. Харкові та Харківській області, тобто відсутні відомості про те, що хоч один з подружжя продовжує проживати на території України.

Так, з долученого до матеріалів позовної заяви Витягу з Реєстру територіальної громади вбачається, що позивач ОСОБА_4 у період часу з 13 березня 2014 року по 29 липня 2025 року значився зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, станом на день звернення до суду з цією позовною завоюю позивач знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Жодних інших доказів на підтвердження факту реєстрації чи мешкання ОСОБА_1 за будь-якою іншою адресою на території Київського району м. Харкова, до матеріалів позовної заяви не долучено.

Окрім того, до позовної заяви не долучено жодних доказів на підтвердження факту реєстрації чи фактичного мешкання відповідачки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" подружжя, будучи громадянами різних держав, можуть обрати право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Таке можливо, тільки якщо вони не мають спільного місця проживання або якщо особистий закон кожного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Виходячи зі змісту міжнародних договорів України про правову допомогу, компетенція судів з вирішення справ про розірвання шлюбу може визначатися за декількома критеріями: 1) суд держави спільного громадянства подружжя; 2) суд держави громадянства одного з подружжя; 2) суд держави місця проживання одного з подружжя; 3) суд держави останнього спільного місця проживання подружжя. Важливо підкреслити, що між цими критеріями міжнародної підсудності немає субординації, вони є альтернативними.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених уст. 77 цього Закону (виключна підсудність, яка на спори про розірвання шлюбу не розповсюджується); якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Будь-яких доказів спільного проживання сторін на території України, наявності (або відсутності) угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність такої справи (про розірвання шлюбу) судам України або іноземним судам, а також доказів того, що відповідач мешкає на території України чи має на території України рухоме чи нерухоме майно, позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При таких обставинах, відповідно до ст. 185 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху з зазначенням недоліків заяви та наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 10 днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі неусунення недоліків, зазначених в ухвалі суду у встановлений судом строк, позов буде вважатися неподаним та буде повернутий позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Демченко