Провадження № 22-ц/812/23/26
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 січня 2026 року м. Миколаїв

справа № 481/1247/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Шурмою Є.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Головченко Олександром Андрійовичем - на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області, ухвалене 12 серпня 2025 року під головуванням судді Васильченко-Дриги Н.О., повне судове рішення складено 18 серпня 2025 року,

У С Т А Н О В И В:

В березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі -ТОВ «Коллект Центр») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 15 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №100437873, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 8000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3000 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування. Право вимоги за вказаним договором відповідно до укладених договорів факторингу між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» від 10 лютого 2022 року № 10 -02/2022-50, а в подальшому між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» від 10 березня 2023 року за №10-03/2023/01 - перейшло до ТОВ «Коллект Центр».

За твердженням позивача, відповідач умови кредитного договору не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 32330 грн 70 коп., з яких: 6304 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 25146 грн 70 коп. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 880 грн 00коп.- заборгованість з комісії, яку позивач просив стягнути. Також просив стягнути 9000 грн витрат на правничу допомогу.

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 адвокат Головченко О.А. - зазначав що, позивач не надав жодного доказу того, що сторони домовились про застосування Закону України «Про електронну комерцію». Довідка позивача про ідентифікацію складена не за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, а в довільній формі, яка не підтверджує факт отримання відповідачкою одноразового ідентифікатора. Позовні вимоги є несправедливими, оскільки відповідач не отримувала кредитні кошти та не користувалась ними, не погоджувалась з умовами сплати процентів та комісії, пролонгації договору, не здійснювала погашення кредиту. Також адвокат Головченко О.А. вважає, що ТОВ «Вердикт Капітал» не мало підстав нараховувати відповідачці відсотки, оскільки між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» фактично було укладено не договір факторингу, а договір відступлення права вимоги. Крім того відповідачка не повинна нести відповідальність за несплату боргу під час воєнного стану. Також адвокат Головченко О.А. вважав необґрунтованими та не доведеними понесені позивачем витрати на правову допомогу.

У відповіді на відзив ТОВ «Коллект Центр» зазначало, що відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики, шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Факт ідентифікації відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію. Відповідачем здійснювались погашення заборгованості, що свідчить про визнання нею наявності кредитних правовідносин. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач зверталась до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо неї злочинів, зокрема за вчинення шахрайства та незаконного збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації. Також ідентифікація відповідача підтверджується анкетою заявою на кредит №100437873, яка містить розділ «процес оформлення розгляду заяви 100437873». Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у sms-повідомленні, тому без sms-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений. Також зазначає, що у разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки банку за договором, що стосується умов кредитування в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, неустойок. Отже, ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» мали право нарахувати відсотки після відступлення товариствам прав вимоги. Таким чином, відсутні підстави для часткової відмови у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, нарахованих після відступлення прав вимоги. Зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції.

Представником відповідачки було направлено заперечення на відповідь на відзив, в якому він вказує на те, що позивач так і не підтвердив того, що здійснив відправлення одноразового ідентифікатора на мобільний телефонний номер електронним повідомленням та не довів, що саме ОСОБА_1 отримала таке повідомлення на свій мобільний телефонний номер і саме вона ввела отриманий одноразовий ідентифікатор. В свою чергу, ОСОБА_1 вказує особу, у розпорядженні якої перебував її телефон з мобільним номером. Крім того представник відповідачки зазначав, що неустойка це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи зазначене, з огляду на те, що нарахування стандартної (базової) процентної ставки фактично є неустойкою, то відповідачка заявляє про пропуск строку позовної давності за цими вимогами.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №100437873 від 15 вересня 2021 року в розмірі 27 917 грн 90 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 2614 грн 70 коп. судового збору та 4000 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за укладеним нею кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за наданим кредитом, що підлягає стягненню. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів на суму 4 412 грн 80 коп., суд першої інстанції виходив з того, що вони неправомірно нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» після відступлення до нього права вимоги за укладеним із відповідачкою кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Мілоан». Витрати на правничу допомогу з урахуванням складності справи, обсягом фактично наданих послуг принципу співмірності та розумності судових витрат судом було зменшено до 4000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Головченко О.А. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду в частині, яка була задоволена судом та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні позову. В разі ухвалення іншого рішення, зменшити розмір витрат на правничу допомогу та судовий збір.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Головченко О.А. зазначав, що позивач не надав жодного доказу домовленості із відповідачкою про застосування Закону України Про електронну комерцію у спірних відносинах, а надані документи мають лише посилання на такий Закон. Відповідачка не здійснювала направлення позивачу одноразового ідентифікатора шляхом смс-повідомлення, не ознайомлювалась з умовами, порядком та іншими умовами надання споживчого кредиту, не отримувала та не користувалась кредитом. В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 надала свої пояснення, в котрих зазначала, що саме вона оформлювала кредит для власних потреб, частково сплачувала кредит, а про ці обставина Форкош Л.Ф. дізналась лише після отримання позову з суду у даній справі. Позивач не підтвердив того, що здійснив відправлення одноразового ідентифікатора ОСОБА_1 та що саме ОСОБА_1 отримала таке електронне повідомлення на свій мобільний телефонний номер та саме вона ввела отриманий одноразовий ідентифікатор. В свою чергу, ОСОБА_1 заперечує щодо наявності таких обставин, вказує особу, у розпорядженні якої перебував її телефон з мобільним номером і цей період часу, що свідчить про неможливість акцептування нею пропозиції та прийняття запропонованих умов кредитування. Таким чином, на думку апелянта, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів укладання відповідачкою спірного кредитного договору, досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору, зокрема щодо нарахування процентів. Надана позивачем довідка про ідентифікацію складена не за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, а в довільній формі та жодним чином не підтверджує факт отримання відповідачкою одноразового ідентифікатора. В підпункті 2.3.1.1 договору йде посилання на Правила, розміщені на сайті tengo.ua проте цей сайт має лише партнерське відношення до кредитодавця - компанії «Мілоан». На підставі ч.2 ст.18 Закону України Про захист прав споживачів апелянт просить визнати несправедливою умовою пункти 1.5 (з підпунктами 1.5.1, 1.5.2), 1.6, підпункт 2.3.1.1., а відтак такими, які не підлягають застосуванню. Адвокат Головченко А.О. зазначає, що суми за оформлення кредиту, комісії на пролонгації мають бути включені в систему нарахування процентів, а загалом такі кошти це є сплата тіла кредиту а тому у разі визнання укладеним кредитного договору, вважає, що підлягає зменшенню сума нарахованих позивачем процентів до суми сплаченої суми, що узгоджується з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №902/538/18. Також вважає нікчемними умови щодо стягнення комісії з урахуванням позиції Верховного Суду у справі № №204/224/21 від 06 листопада 2023 року. Звертає увагу, що рішення суду в частині стягнення 4000 грн. витрат на правничу допомогу не відповідає критерію співмірності, необхідності, та крім того суд не застосував норму п.3 ч.2 ст141 ЦПК України.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Головченко А.О. - підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача адвокат Васюта К.С. - вважала апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, та просила залишити оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Отже будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Приписами частини четвертої статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 15 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» на підставі анкети - заяви позичальника укладено договір про споживчий кредит №100437873, який підписано з використанням одноразового ідентифікатору V82740, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 8000 грн, на строк 30 днів до 15 жовтня 2021 року, шляхом переказу на картковий рахунок.

Згідно п. 6.1 Договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або мобільний додаток чи інші засоби.

Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 Договору).

Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з якою укладено договір №100437873 від 15.09.2021 року, ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор V82740; дата відправки ідентифікатора позичальнику - 15.09.2021; номер телефону на який було відправлено ідентифікатор НОМЕР_2 .

При укладенні спірного кредитного договору №100437873 відповідачкою здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору. Без здійснення входу на сайт ТОВ «Мілоан», без її ідентифікації та верифікації її платіжної картки, без підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, укладення договору було б неможливе. ОСОБА_1 повідомила власні персональні дані, в тому числі реєстраційний номер облікової карти платника податків, адресу проживання, номер банківської карти, номер мобільного телефону.

Довідка ТОВ «ФК «Елаєнс», видана ТОВ «Мілоан» на підставі договору №40484607_26/10/18-2 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказу на картку), підтверджує успішну операцію, а саме проведення платежу 15 вересня 2021 року у сумі 8000 грн, з призначенням платежу: кошти згідно договору 100437873, відправлені на номер карти: НОМЕР_3 , банк картки отримувача: Oschadbank.

Наданою АТ «Державний ощадний банк України» виписки за поточним рахунком клієнта за період з 15.09.2021 по 01.10.2021 підтверджується зарахування коштів у сумі 8 000 грн., отримувач: ОСОБА_1 , номер/код отримувача: НОМЕР_1 , призначення платежу: Зарахування переказу нарахунок СН Payment: MasterCard Acq--> Our EuroCard/MasterCard $UKR$KYIV$CASH2CARDР2PCREDIT$502302$8000.00$980$#$2941$6536$E$NEV$W808913$272502260$700$$, номер рахунку за яким надається виписка: 7124, дата операції: 17.09.2021, 04:58:53.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем факту укладання 15 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» договору про споживчий кредит №100437873 та, відповідно узгодження сторонами умов цього кредитного договору, зокрема щодо сплати процентів та комісії, то отримання відповідачкою кредитних коштів в обумовленому договорі розмірі.

За умовами укладеного 15 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» договору про споживчий кредит №100437873 сума (загальний розмір) кредиту становить 8 000 грн (п. 1.2.), кредит надається строком на 30 днів з 15.09.2021 року (строк кредитування) (п. 1.3.), термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 15.10.2021 (п.1.4.), комісія за надання кредиту: 880.00 грн, яка нараховується за ставкою 11.00% від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1.).

Проценти за користування кредитом: 3 000.00 грн, які нараховуються за ставкою 1.25% від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом (п.1.5.2.). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.6.).

Пунктом 1.5. Договору №100437873 передбачено, що загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3880 грн. в грошовому виразі та 12,184.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 11 880 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.

Пунктом 2.2. врегульовано плату за кредитом, а саме: п.2.2.1. Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору.

Згідно п. 2.2.2. нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожний день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору.

Пункт 2.3. Договору №100437873 містить умови, на яких здійснюється пролонгація строку кредитування на пільгових або стандартних (базових) умовах, зокрема пунктом 2.3.1.1. Договору визначено порядок пролонгації на пільгових умовах, а саме: «Позичальник має право, неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у таблиці нижче, з якої вбачається, що максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту становить 3.00% при продовженні строку на 3 дні; 5.00% при продовженні строку на 5 днів; 10.00% при продовженні строку на 15 днів. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору.

Пунктом 2.3.1.2. Договору визначено порядок пролонгації на стандартних (базових) умовах, а саме: «Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6. Договору.

У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

ОСОБА_1 погодилась зі своєї сторони на такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків та комісії, є обов`язковими для виконання позичальником.

Підписавши кредитний договір, позичальник погодилася з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору.

Відомістю, складеною ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за укладеним із ОСОБА_1 кредитним договором № 100437873, підтверджується, що відповідачка користувалась кредитними коштами, неодноразово здійснюючи пролонгацію з власної ініціативи, а також відбувалась автопролонгація строку кредитування на 60 днів шляхом фактичного користування кредитними коштами. Разом із тим, свої обов`язки щодо своєчасного повернення кредитних коштів та процентів ОСОБА_1 належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість.

10.02.2022 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір №10-02/2022-50, відповідно до умов якого ТОВ «Міолан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, у тому числі і за договором про споживчий кредит №100437873 від 15.09.2021 року, що укладений між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 .

Згідно реєстру боржників до договору факторингу №10-02/2022-50 від 10 лютого 2022 року ТОВ «Вердикт Капітал» отримав право вимоги заборгованості до ОСОБА_1 в розмірі 27 917 грн 90 коп., яка складається з: 6 304 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 20 733 грн 90 коп. заборгованість по процентам; 880 грн. заборгованість по комісії.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.03.2023 року заборгованість становить 32 330 грн 70 коп., з яких: 6304грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 20 733 грн 90 коп. заборгованість по процентам; 880 грн. заборгованість по комісії; 4 412 грн 80 коп. нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» відсотки.

У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило позивачу право вимоги до позичальників відповідно до договору №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, у тому числі і за договором про споживчий кредит №100437873 від 15.09.2021 року, що був укладений між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 .

Згідно реєстру боржників до договору факторингу №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року ТОВ «Коллект Центр» отримав право вимоги заборгованості до ОСОБА_1 в розмірі 32 330 грн 70 коп., з яких: 6304грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 20 733 грн 90 коп. заборгованість по процентам; 880 грн. заборгованість по комісії; 4 412 грн 80 коп. нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» відсотки.

За даними розрахунків заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Коллект Центр» станом на 10.07.2024 року ця заборгованість становить 32 330 грн. 70 коп., з яких: 6 304 грн 00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 25 146 грн 70 коп. заборгованість за відсотками; 880 грн. заборгованість по комісії.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Відповідачем доказів повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором не було надано.

За такого, часткового задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із доведеності таких вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідачки процентів в розмірі 4 412 грн 80 коп., нарахованих ТОВ «Вердикт Капітал» після відступлення до нього права вимоги за укладеним із відповідачкою кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Мілоан», в апеляційному порядку не було оскаржено.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апелянта щодо незаконності стягнення комісії.

Так, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Таким чином, виходячи з аналізу вимог пункту 4 частини 1 статті 1,частини 2 статті 8, частини 1 статті 1, статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

За такого, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачкою комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідачки, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Підстав для визнання умови договору про сплату комісії за надання кредиту нікчемною немає. Крім того, звертаючись до суду з позовом до ТОВ «Міолан», ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Коллект Центр» про визнання недійсними договорів, зокрема договору про споживчий кредит від 15 вересня 2021 року № 100437873, ОСОБА_3 не було доведено існування підстав для визнання недійсним пункту кредитного договору щодо комісії (справа № 481/1826/24).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення комісії є правомірними та вірно задоволенні судом першої інстанції. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини справи, що були з`ясовані на підставі належним чином, відповідно до приписів ст. 89 ЦПК України, оцінених наявних у справі доказів, не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про недоведеність факту укладання ОСОБА_3 договору про споживчий кредит від 15 вересня 2021 року№ 100437873 з ТОВ «Міолан».

Крім того, рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2025 року у справі № 481/1826/24 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Міолан», ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Коллект Центр» про визнання недійсними договорів, зокрема договору про споживчий кредит від 15 вересня 2021 року № 100437873, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року, було встановлено, що вказаний кредитний договір було підписано позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий первісним кредиторам, та саме нею були отримані кредитні кошти.

З огляду на викладене та враховуючи приписи ч. 4 ст. 82 ЦПК України не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин і посилання апелянта на те, що допитана в якості свідка донька відповідачки ОСОБА_2 пояснила, що в її володінні знаходився мобільний телефон її матері та саме вона укладала вказаний кредитний договір, отримувала кредитні кошти та здійснювала часткове погашення заборгованості. Також вказаний свідок пояснила, що телефон і картку ОСОБА_3 дала їй добровільно, що було підтверджено в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції і представником відповідачки.

Також рішенням у справі № 481/1826/24 була встановлена необґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо несправедливості та невідповідності вимогам Закону України Про захист прав споживачів умов кредитного договору.

Колегія суддів вважає слушними заперечення представника відповідача щодо неспівмірності заявленої представником позивача суми витрат на правову допомогу надану в суді першої інстанції, але судом ця обставина була врахована та з урахуванням складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, та враховуючи часткове задоволення позову, було зменшено розмір відшкодування витрат на правову допомогу до 4000 грн

Таким чином, колегія не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, постановленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Головченко Олександром Андрійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку і випадках, передбачених 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 12 січня 2026 року.