Провадження № 2/357/2498/26
У Х В А Л А

15 січня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого Кошель Б. І. ,

при секретарі Кардаш О. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква заяву представника позивача адвоката Аваєвої Наталії Валеріївни про відвід судді Кошеля Б.І. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Узинської державної нотаріальної контори, Узинської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, Фермерське господарство «Ямбуренко» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Узинської державної нотаріальної контори, Узинської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, Фермерське господарство «Ямбуренко» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Судом 14.01.2026 р. за вх..№2168 отримано заяву, в якій представник позивача адвокат Аваєва Н. В. просила задовільнити заяву про відвід судді Кошеля Б. І. від розгляду справи № 357/10723/24 (провадження № 2/357/2498/26). Заява мотивована тим, що представником Позивача у справі неодноразово подавались заяви про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (03.09.2024, 12.11.2025, 12.01.2026), які були обумовлені віддаленістю місця знаходження представника Позивача від суду (м.Київ, м.Біла Церква) та зайнятістю в цей день в інших судових засіданнях, що ускладнювало прибуття до суду та фактично створювала перешкоди в участі в інших судових засіданнях. Ухвалу від 13.01.2026 року, якою в черговий раз відмовлено стороні в участі в судовому засіданні в режимі ВКЗ. Жодних технічних проблем щодо проведення судових засідань в режимі ВКЗ в суді не існує та зала, в якій проводяться судові засідання у цій справі, обладнана технічними засобами для проведення судового засідання в режимі ВКЗ. Також ухвалою від 25.04.2025 року задоволено клопотання представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області Чурпіта Ю.М. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та призначено проведення судових засідань по цивільній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Вважає, що суддя безпідставно обмежує можливість сторони брати участь у процесі, втручається в його права, визначені у ст.43 ЦПК. Як зазначено представником у клопотанні від 12.01.2026 року «Представник Позивача 15.01.2026 року має перебувати у місті Київ, оскільки на цей день має інші засідання в Північному апеляційному господарському суді у справі № 910/10601/24, що є перешкоджає прибуттю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (враховуючи віддаленість), проте, сторона Позивача, що діє через представника Аваєву Н.В., бажає реалізувати своє право на участь в судовому засіданні 15.01.2026 та інших судових засіданнях у цій справі. Незабезпечення судом участі представника сторони в судовому засіданні в режимі відеоконференції без вагомих на те підстав, призведе до незабезпечення можливості стороні реалізувати надані їй законом процесуальні права, що є одним із ключових принципів процесуальної справедливості.». Оскільки суд у цьому провадженні, вже призначив іншим учасникам справи участь в судових засіданнях в режимі ВКЗ, що свідчить про проведення всіх судових засідань по цивільній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, суд безпідставно, навмисно і свідомо обмежує право сторони на участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ через представника, що з урахуванням висновків, викладених у Постанові Верховного Суду у справі № 161/10117/21 (провадження № 61-3239св22), грубо порушує право сторони на справедливий суд, свідчить про упередженість суду першої інстанції та формуванню підстав для скасування рішення суду. Необгрунтоване обмеження прав позивача є проявом упередженості судді, що не сприяє всебічному і об`єктивному розгляду справи і винесенню законного і справедливого рішення. Представник позивача зазначає, що системна поведінка судді викликає сумнівів в його неупередженості, об`єктивності, що має бути передумовою винесення законного та справедливого рішення. Заява про відвід не пов`язана з процесуальними рішеннями судді у справі, а ґрунтується на системному порушенні прав сторони Позивача, порушенні процесуального закону, порушенні права сторони на справедливий суд, що свідчить про упередженість суду суду першої інстанції та формуванню підстав для подальшого скасування рішення суду. Безпідставне перешкоджання стороні в забезпеченні права на участь в судових засіданнях в режимі ВКЗ, коли іншим учасникам справи таке право забезпечене, свідчить про недотримання судом принципу змагальності при розгляді справи.

Також, відповідач ОСОБА_3 подала до суду заяву, яка була зареєстрована канцелярією суду 15.01.2026 р. за вх..№2511, в якій подану заяву представником позивача про відвід судді підтримала та не заперечує щодо задоволення заяви.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вирішуючи заяву про відвід судді по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 3, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, або якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.1 ч. 2, ч. 8 ч. 11 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Ст. 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до яких об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.

Аналізуючи заяву про відвід, суд вбачає, що підставами для відводу судді, є те, що заявник не погоджується з процесуальними діями судді, які були вчиненні останнім при розгляді даної цивільної справи.

Інших обставин, які б викликали сумнів в об`єктивності або неупередженості судді, або ж слугували підставою для відводу судді з інших підстав, не виявлено, та заявником належних та переконливих доказів не наведено.

Натомість, як зазначено у п 2.5 Бангалорських принципах поведінки суддів (Схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення по справі, або в тому випадку коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно норм ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Тобто, у осіб, які беруть участь у справі, не має бути будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді.

У відповідності з п. 66 Рішення ЄСПЛ (Справа «Мироненко і Мартенко проти України, заява № 4785/02») безсторонність судді за усталеною практикою Суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Відповідно до об`єктивного критерію, визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

З огляду на те, що зовнішні прояви можуть мати певну важливість, ЄСПЛ у справі «DeCubber v. Belgium» зазначив, що «правосуддя має не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві («Wettstein v. Switzerland», «CastilloAlgar v. Spain», «Білуха проти України»).

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, достатнім для відводу є обґрунтоване припущення, що суддя у силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим.

Право сторін на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зайнятий з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язанні між собою («Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарии», а також «ЕкедеміТрейдингЛтд» та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Суд звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гіпотетичної можливості впливу на Європейський суд іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах «Белілос проти Швейцарії», «Очолан проти Турції»). Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії».

Згідно до ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків …».

Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідним для гарантування рівності сторін перед судом (п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 КМ РЄ).

При розгляді заяви про відвід судді, слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви») наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах PiersacvsBelgium, Grievesvs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі LeComte, VanLeuven i DeMeyerevsBelgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

При розгляді заяви про відвід судді, слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви») наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Отже, зважаючи на ту обставину, що у стороннього спостерігача можуть виникнути сумніви в неупередженості судді під час вирішення справи, та з метою уникнення та виключення у сторін будь-яких сумнівів та обставин в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, а також з метою збереження та підвищення авторитету судової системи України, розгляду справи саме на засадах довіри до суду, враховуючи, що заяву представника позивача адвоката Аваєвої Н. В. про відвід судді підтримав відповідач у справі, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про відвід головуючого судді Кошеля Б.І., а справу передати в канцелярію суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст. 36, 39, 40, 259, 260 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву представника позивача адвоката Аваєвої Н. В. про відвід судді Кошеля Б.І., - задовольнити.

Відвести суддю Кошеля Б.І. від розгляду справи №357/10723/24, провадження №2/357/2498/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Узинської державної нотаріальної контори, Узинської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, Фермерське господарство «Ямбуренко» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Узинської державної нотаріальної контори, Узинської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, Фермерське господарство «Ямбуренко» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, передати на повторний автоматизований розподіл для визначення іншого складу суду в порядку ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Б. І. Кошель