Провадження № 2/470/23/26
Справа № 177/2265/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Лусти С.А.,

за участю секретаря судового засідання Дячук А.А.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Снігурівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Баштанському районі Миколаївської області про спорювання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2025 року до Березнегуватського районного суду Миколаївської області від Криворізького районного суду Дніпропетровської області, у відповідності до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка підписана його представником, адвокатом Бойченком Г.А., діючого на підставі договору про надання правничої допомоги від 10 липня 20025 року до ОСОБА_2 про спорювання батьківства.

В позові позивач просить виключити його з відомостей про батьківство ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з актового запису № 37 від 27 травня 2014 року вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області, оскільки він не є біологічним батьком дитини, так як з січня 2013 року він перестав проживати однією сім`єю з відповідачкою, шлюб їх було розірвано за рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2013 року. При реєстрації народження дитини не було враховано рішення суду про розірвання шлюбу, а тому на підставі зазначеного він звертається з даним позовом до суду.

Ухвалою судді від 29 вересня 2025 року було відкрито в порядку загального позовного провадження справу за даним позовом та призначено до підготовчого засідання, яке триває дотепер. (а.с.29).

22 жовтня 2025 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області було постановлено ухвалу про призначення у справі молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої доручено експертам комунального закладу "Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради та зупинено провадження на час її проведення. (а.с.67-68).

19 грудня 2025 року до суду від ДСУ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" надійшла цивільна справа разом з висновком експерта №394-МГ від 11 грудня 2025 року (а.с.71-74)

Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року відновлено провадження у справі та ппризначено до підготовчого засідання на 15 січня 2026 року на 11 годину.

15 січня 2025 року від представника позивача, адвоката Бойченка Г.А. надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову, оскільки після проведення молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_3 (а.с.80-81)

Відповідачка та її представник, адвокат Пахомова Д.М., в судове засідання не з`явилися, надавши до суду відзив, в якому просили в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити та стягнути з нього витрати на правову допомогу, в розмірі 7000,00 грн.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Снігурівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Баштанському районі Миколаївської області в підготовче засідання не з`явився.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За вимогами ч.ч.1, 3 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справі або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, позивач реалізував своє диспозитивне право на власний розсуд, подавши заяву про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України.

Підстав не прийняти відмову позивача від позову суд не вбачає та доходить висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Крім того, частиною 3 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Частина 5 зазначеної статті передбачає, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 7000,00 грн, то відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), де Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт перший частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Так у даній справі інтереси відповідачки представляла адвокат Пахомова Д.М. на підставі договору про надання правничої допомоги від 07 жовтня 2025 року (а.с.58).

До відзиву на позовну заяву, відповідачка ОСОБА_2 долучила копію договору про надання правової допомоги від 07 жовтня 2025 року, копію акту про отримання правової допомоги від 07 жовтня 2025 року на суму 7000,00 грн. та копію платіжної інструкції від 08 жовтня 2025 року про її оплату. (а.с.59-61)

З огляду на викладене, враховуючи, доведеність відповідачкою розміру понесених витрат на правову допомогу, відсутність клопотання позивача про зменшення розміру вказаних витрат через їх неспівмірність, суд дійшов висновку, що заявлені відповідачкою витрати на правничу допомогу, в розмірі 7000,00 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки.

На підставі викладеного, керуючись п.4 ч.1 ст.255, ч.3 ст.142 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Снігурівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Баштанському районі Миколаївської області про спорювання батьківства, закрити у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 7000,00 (сім тисяч) грн.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя С. А. Луста