Ухвала

Іменем України

14 січня 2026 року

м. Київ

справа № 756/16358/24

провадження № 61-16381ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» (далі - ТОВ «Інвестбудгаличина») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за утримання житла та комунальних послуг у розмірі 13 008,34 грн.

У лютому 2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати незаконними дії ТОВ «Інвестбудгаличина» щодо видачі наказу від 23 жовтня 2019 року № 54 «Про затвердження типового договору про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, та сприяння у отриманні комунальних послуг у житловому комплексі ( АДРЕСА_1 )» та скасувати затверджений цим наказом тариф у розмірі 12,10 грн за кв. м та типовий договір про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, та сприйняття у отриманні комунальних послуг у житловому комплексі АДРЕСА_1 ; визнати незаконними дії ТОВ «Інвестбудгаличина» з нарахування ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 оплати за житлово-комунальні послуги, а саме: за період з листопада 2021 року до вересня 2023 року за утримання будинків та прибудинкових територій в сумі 8 702,50 грн; за період з листопада 2021 року до вересня 2023 року за додаткові послуги «сервіс відеоспостереження» в сумі 1 065,00 грн, «служби консьєржів» в сумі 4 070,00 грн та плати за «додаткові інформаційні послуги» в сумі 9,00 грн; за період з листопада 2021 року до грудня 2024 року за послуги з «відшкодування витрат холодної води та водовідведення» в сумі 2 179,22 грн, «відшкодування за абонентське обслуговування» у сумі 103,00 грн; зобов`язати ТОВ «Інвестбудгаличина» припинити дії з нарахування ОСОБА_1 заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за вказаною адресою в сумі 13 008,34 грн; стягнути з ТОВ «Інвестбудгаличина» на користь ОСОБА_1 переплату за житлово-комунальні послуги за вказаною адресою, зокрема за «відшкодування витрат холодної води та водовідведення» в сумі 652,18 грн; визнати незаконними дії ТОВ «Інвестбудгаличина» щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку вартості послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_1 за актами претензіями; стягнути з ТОВ «Інвестбудгаличина» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.

Оболонський районний суд м. Києва рішенням від 28 серпня 2025 року позов ТОВ «Інвестбудгаличина» задовольнив. Стягнув із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестбудгаличина» заборгованість у розмірі 13 008, 34 грн та судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 06 жовтня 2025 року подав засобами поштового зв`язку до апеляційного суду апеляційну скаргу.

Київський апеляційний суд ухвалою від 23 жовтня 2025 року апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, а саме - заявнику необхідно було надати суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, і роз`яснив заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Київський апеляційний суд ухвалою від 11 листопада 2025 року поновив ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2025 року. Продовжив ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня вручення копії цієї ухвали, а саме - заявнику необхідно було надати документ про сплату судового збору у розмірі 4 542,00 грн, і роз`яснив заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Також, апеляційним судом було роз`яснено ОСОБА_1 , що він не є звільненим від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині щодо первісного позову з підстав передбачених статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки за первісним позовом він є відповідачем.

На виконання вимог ухвали суду ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду платіжну інструкцію від 13 листопада 2025 року № 1.399734479.1 про сплату судового збору у розмірі 3 231,00 грн.

Київський апеляційний суд ухвалою від 25 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2025 року визнав неподаною та повернув заявнику.

25 грудня 2025 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року, в якій, посилаючись порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору з підстав передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір» та статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважав, оскільки він є позивачем за зустрічним позовом та як споживач був звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, тому також має бути звільнений від його сплати і за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18) зазначила, що споживач звільняється від сплати судового збору як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Отже, від сплати судового збору за подання позовів, апеляційної (касаційної) скарги споживачі звільнені лише у разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів. Тобто відповідачі при подачі апеляційної чи касаційної скарги мають сплачувати судовий збір за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір».

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 оскаржував в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в повному обсязі, отже він є звільненим на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині його зустрічних позовних вимог до ТОВ «Інвестбудгаличина».

Проте, ОСОБА_1 є відповідачем в частині первісних позовних вимогТОВ «Інвестбудгаличина», а тому відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він не звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в цій частині.

Отже, апеляційний суд правильно зазначив про необхідність сплати ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скаргив розмірі 4 542,00 грн.

На виконання вимог ухвали суду від 11 листопада 2025 року ОСОБА_1 надав до апеляційного суду платіжну інструкцію від 13 листопада 2025 року № 1.399734479.1 про сплату судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 3 231,00 грн, та зазначивпро необхідність зменшення розміру судового збору з урахуванням ставки 0,8 та зменшення на суму 268,40 грн.

Встановивши, що ОСОБА_1 не доплатив судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 311,00 грн, суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши положення статей 185, 357 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги заявнику, не порушивши при цьому право ОСОБА_1 на доступ до суду.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів не приймає доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції неправильно визначив розмір судового збору при зверненні ОСОБА_2 з апеляційною скаргою.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір при подачі апеляційної скарги на рішення суду справляється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою встановлено ставку судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, за подачу позовної заяви ТОВ «Інвестбудгаличина» підлягав сплаті судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. Оскільки заявник подав апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку у паперовій формі, то за подання ним апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в розмірі 4 542,00 грн (3 028,00 грн х 150 %), тобто без застосування понижуючого коефіцієнту 0,8.

Тому апеляційний суд правильно визначив розмір судового збору при зверненні ОСОБА_1 з апеляційною скаргою в розмірі в розмірі 4 542,00 грн.

Оскільки у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не виконана ухвала про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про її повернення.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження в цій частині необхідно відмовити.

При цьому, Верховний Суд враховує, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, тому порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відсутні.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 та частини четвертої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов