Провадження № 2/127/5706/25
УХВАЛА

13 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Міхеєвій Н.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Івченко В.П.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Національного агентства з питань запобігання корупції, про визнання протиправним та скасування наказу ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №72 від 25.04.2025,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває вказана цивільна справа.

13 січня 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла заява про закриття провадження у справі (вх. №3198), подана представником відповідача Шабатурою О.А., згідно якої останній, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, просив закрити провадження у справі, мотивуючи тим, що позовні вимоги обґрунтовані введенням в дію наказом ректора нелегітимного рішення Вченої ради, а також нелегітимністю, порушенням строків повноважень, виборності при формуванні та недотриманням пропорційного представництва Вченої ради. На думку представника відповідача, вказане свідчить про те, що спір виник між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення у правовідносинах пов`язаних з виборчим процесом, зокрема виборами представників складу Вченої ради Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова. В той же час, на справи у публічно-правових спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму поширюється юрисдикція адміністративних судів. Зважаючи на викладене вказує, що дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, провадження у справі має бути закрито.

У підготовчому засіданні представник відповідача Шабатура О.А. подану ним заяву про закриття провадження у справі підтримав, просив її задовольнити та закрити провадження у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Зауважив, що фактично предметом позову є як наказ ректора, так і рішення Вченої ради.

Представник позивача ОСОБА_1 у підготовчому засіданні вказала, що у даній справі оскаржується рішення керівника закладу вищої освіти, а не виборчий процес. Зауважила, що позивачем оспорюється наказ ректора ВНМУ №72 від 25 квітня 2025 року, який став підставою звільнення ОСОБА_3 , тому вказаний спір є трудовим, отже належить до юрисдикції цивільного судочинства. Щодо задоволення заяви про закриття провадження у справі заперечувала.

У підготовчому засіданні представник третьої особи Івченко В.П. при вирішенні питання щодо закрити провадження у справі поклалась на розсуду суду.

Суд, вислухавши думку учасників справи, розглянувши вказану заяву, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тобто за змістом цієї норми суд закриває провадження у справі, якщо справа не належить до юрисдикції цього суду.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

За загальним правилом критеріями розмежування предметної судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, законом може бути прямо визначено вид судочинства, у якому розглядається певна категорія справ.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, у т.ч. спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору. При цьому участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене суб`єктивне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №805/4506/16-а та від 27 червня 2018 року у справі №815/6945/16.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач оспорює наказ ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №72 від 25.04.2025 про введення в дію рішення Вченої ради від 24.04.2025 (Протокол №9), зважаючи, що вказаний наказ порушує його права та законні інтереси, зокрема: право на працю, оскільки наказ став підставою для його звільнення; право на рівний доступ до конкурсних процедур, так як склад Вченої ради сформовано з порушенням вимог закону; право на захист як викривача корупції, оскільки його звільнення прямо пов`язане з повідомленням про корупційні порушення у ВНМУ.

Таким чином звернення позивача до суду з вказаним позовом спрямоване на відновлення його права на працю внаслідок порушення, на думку ОСОБА_3 , відповідачем порядку введення в дію рішення Вченої ради, на захист якого спрямовані норми, визначені саме цивільним (трудовим) і цивільним процесуальним законодавством.

Доводи представника відповідача стосовно того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства є безпідставними, оскільки такий спір не носить публічно-правовий характер.

Спір між сторонами виник у трудових правовідносинах, є приватноправовим та має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

З огляду на викладене клопотання про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача Шабатури О.А. про закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у справі за позовом ОСОБА_3 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Національного агентства з питань запобігання корупції, про визнання протиправним та скасування наказу ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №72 від 25.04.2025 відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складено 19 січня 2026 року.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна