Слобідський районний суд міста Харкова
Провадження № 2-з/641/2/2026 Справа № 641/223/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року м. Харків

Суддя Слобідського районного суду міста Харкова Василенко О.Я., розглянувши без виклику та повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу,

установила:

13.01.2026 позивач ОСОБА_1 звернулась до Слобідського районного суду міста Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , в якій просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період з 01.10.2018 по 08.10.2025.

Разом з позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову, шляхом заборони Міністерству оборони України до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу вчиняти дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця ОСОБА_4 .

Крім того позивач просить заборонити Військовій частині НОМЕР_1 до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу вчиняти дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця ОСОБА_4 .

Заява обґрунтована тим, що предметом позову у даній справі є встановлення факту проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу від яких залежить виникнення особистих та майнових прав позивачки, зокрема права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Право на отримання вказаних виплат має також повнолітня донька ОСОБА_4 ОСОБА_2 , оскільки вона єдиний близький родич ОСОБА_4 . Щодо необхідності забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що у разі задоволення її позову коло осіб, які мають право на вказані виплати може зрости, адже згідно з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призванні на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Отже, позивач вважає, що в подальшому, у випадку визнання ОСОБА_4 померлим вона матиме право на отримання частини одноразової грошової допомоги відповідно до норми закону. Проте, позивач матиме таке право у випадку надання судового рішення про встановлення факту їхнього із ОСОБА_4 проживання однією сім`єю, яке набрало законної сили. При цьому, зважаючи на можливість достатньо тривалого часу з розгляду справи існує вірогідність що ОСОБА_4 буде визнаний померлим у встановленому законом порядку. В такому випадку, його донька ОСОБА_2 матиме можливість звернутись із заявою про отримання одноразової грошової допомоги та отримання її в повному обсязі. Якщо таке рішення буде ухвалене позивач матиме також право на звернення з заявою на отримання одноразової грошової допомоги, проте на той момент ОСОБА_2 вже може отримати одноразову грошову допомогу одноособово у повному обсязі, що вимагатиме від позивача додаткових дій юридичного характеру. Позивач зазначає, що такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки виплата одноразової допомоги буде лише призупинена на час вирішення справи по суті.

Крім цього, позивач претендує на отримання виплат грошового забезпечення військовослужбовців зниклих безвісти та зазначає, що у випадку ухвалення рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю, вона матиме право на отримання 50 відсотків грошового забезпечення на підставі п. 6 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти», проте за час розгляду справи повнолітня донька ОСОБА_4 може отримувати грошове забезпечення на отримання якого в майбутньому може виникнути право у позивача. Також, у випадку ухвалення рішення суду про встановлення факту та подальшого визнання ОСОБА_4 померлим невиплачене грошове забезпечення може також увійти до складу спадщини, на прийняття якої позивач також матиме право як спадкоємець четвертої черги.

Отже, спір між сторонами виник з приводу встановлення вказаного факту та права на призначення в майбутньому одноразової грошової допомоги та призначення грошового забезпечення військовослужбовця зниклого безвісти.

Відповідно до приписів ч.1 ст.153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суддя дійшла такого.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (п. 3, 4 ч. 1, ч.5 ст. 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

За своєю суттю інститут забезпечення є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до абезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із наведеного слідує, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В своїй заяві про забезпечення позову позивач зазначає, що 29.04.2025 ОСОБА_4 був призваний на військову службу під час мобілізації. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу була надана відповідь від 22.10.2025 за №16921 в якій вказано, що військовослужбовець ОСОБА_4 обліковується у військовій частині НОМЕР_1 як зниклий безвісти за особливих обставин.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Як передбачено ч.1, 2 ст. 16-1 цього Закону, у випадках, зазначених у пп. 1 - 3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

Тобто, у разі наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, зобов`язаний призупинити її виплату до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

Частина друга статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» містить вимогу щодо зупинення виплати одноразової грошової допомоги у разі наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги.

Міністерство оборони України у даній справі є третьою особою та в подальшому при отриманні копії ухвали про відкриття провадження у справі з урахуванням вимог ч. 2 ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» орган, уповноважений призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги зобов`язаний зупинити вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

У постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №640/13156/18 (провадження №61- 7314св19) зазначено, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Позивач звернувся з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з особою, яка офіційно вважається зниклим безвісти за особливих обставин, позовні вимоги не стосуються встановлення факту смерті або визнання особи померлою.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині заборони Міністерству оборони України вчиняти дії щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у зв`язку з загибеллю військовослужбовця ОСОБА_4 , який на цей час враховується як безвісти зникла за особливих обставин особа, є поза межами позовних вимог, а тому не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить заборонити нарахування та виплату ОСОБА_2 грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця, водночас не надає належних доказів того, що такі виплати вже нараховані та виплачуються відповідачу.

Водночас, виходячи з положень ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого Постановою КМУ від 30.11.12016 №884, до кола осіб, яким здійснюється виплата грошового забезпечення зниклого безвісти, в тому числі на випадок полону, визначено дружину (чоловіка), законних представників малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітей з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законних представників та батьків військовослужбовців

Позивач звернулася з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення: встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з особою, яка має статус зниклої безвісти, однак в разі встановлення судом даного факту в силу наведених правових норм позивач не набуває права на виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_4 , а тому вимоги позивача в частині зупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця зниклого безвісти є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отеже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.149-150, 153, 259, 268 ЦПК України, суддя

постановила:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О. Я. Василенко