ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/514/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2026 р. селище Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., за участі секретаря судового засідання Неймак М.В., розглянувши в залі суду, у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом, за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Курячого А.М. та представника відповідача адвоката Мерцалова М.Ю.,

В С Т А Н О В И В:

09.04.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Уточнивши свої позовні вимоги 28.05.2025 позивач просить суд:

1) Встановити факт своєчасного прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2) Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 на 1/4 будинку АДРЕСА_1 .

3) Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 на 3/4 будинку АДРЕСА_1 .

Заявлені та уточненні позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та відповідач є рідними сестрою та братом. Батько сторін - ОСОБА_3 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати сторін - ОСОБА_4 - померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За життя ОСОБА_3 отримав у власність будинок АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 15 вересня 1989 року, виданого виконкомом Царичанської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області. Оскільки вказане майно набуте під час шлюбу вона має статус спільної сумісної власності подружжя.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 відповідач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 28.01.2000р. а саме, право на земельну частку (пай) серія ДП №02607558.

З матеріалів спадкової справи №34/2000 вбачається, що відповідач не приймав спадщину за законом після смерті батька.

Позивач та мати сторін прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак вони не оформлювали своїх спадкових прав.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді будинку АДРЕСА_1 . Оскільки Відповідач не прийняв спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , а позивач та мати сторін прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Кожному із двох спадкоємців першої черги спадкування, що прийняли спадщину, належало по частині будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 3/4 (1/2, що належала спадкодавиці в якості спільного майна подружжя та 1/4 успадкована від чоловіка після його смерті) будинку АДРЕСА_1 . Позивач прийняла спадщину після смерті матері шляхом подання заяви про прийняття спадщини. В свою чергу, відповідно до відомостей спадкової справи №188/2010, Відповідач заявою від 20.08.2010 відмовився від належної йому за законом частки у спадщині на користь дочки померлої - ОСОБА_1 . Таким чином, Позивач, як єдина спадкоємиця після смерті матері сторін, має право на 3/4 вказаного будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Для оформлення своїх спадкових прав на майно померлих батьків позивач звернулась до державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, однак отримала постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2024р. та 06.12.2024р., якими їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 матері ОСОБА_4 . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії вказано те, що заявником не підтверджуються юридичні факти, які необхідні для оформлення спадщини - не подано відповідних документів про безспірний факт прийняття спадщини, інші спадкоємці заперечують прийняття заявником спадщини, не надають згоди на включення її до спадкоємців, між ними наявний спір про спадкове майно, невизначено склад спадкового майна.

Відповідно до Акту про фактичне прийняття спадщини від 25 вересня 2024р. Петриківської селищної ради позивач дійсно прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , шляхом взяття речей померлого, доглядала та обслуговувала житловий будинок та земельну ділянку. Наведене підтвердили сусіди: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до Довідки Петриківської селищної ради № 304 від 20.09.2024р. разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на день смерті були зареєстровані дружина - ОСОБА_4 та дочка - ОСОБА_1 .

Таким чином, на час смерті батька Позивач була зареєстрована та проживала у будинку АДРЕСА_1 , доглядала та обслуговувала вказаний будинок, а тому, прийняла спадщину після смерті батька відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ПК УРСР.

В матеріалах спадкової справи №188/2010, заведеній після смерті ОСОБА_4 містяться листи Петриківської селищної ради, якими підтверджено, що з ОСОБА_3 на день його смерті були зареєстровані дружина - ОСОБА_4 та донька ОСОБА_1 , однак, у погосподарській книзі за 1996-2000 роки № НОМЕР_2 адресою реєстрації ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вказаний будинок АДРЕСА_2 , як у правовстановлюючому документі (свідоцтві про право особистої власності від 15 вересня 1989 року, виданого виконкомом Царичанської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області).

Позивач повідомляє, що вказані розбіжності у нумерації будинків є помилкою. Так, у відповідь на адвокатський запит Петриківська селищна рада своїм листом від 27.05.2025р. №147 підтвердила, що домоволодіння ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 має нумерацію саме АДРЕСА_10. Тим більше, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності за вказаною адресою відсутні.

Крім того, у листах Петриківської селищної ради повідомляється про вибуття ОСОБА_1 із домоволодіння АДРЕСА_2 в грудня 2000 року у м. Дніпропетровськ.

Оскільки позивач прийняла спадщину після смерті батьків, вона має право на ефективний захист свого права власності на цю спадщину шляхом визнання за нею права власності на будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З урахуванням положень ч. 3 ст. 14 ЦПК України справа передана для розгляду головуючому судді Говорусі В.О.

Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Вимоги ухвали від 15.04.2025 виконано у повному обсязі.

Ухвалою судді від 21.04.2025 відкрито провадження у даній справі та визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2025 задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та представника відповідача адвоката Мерцалова Максима Юрійовича про витребування доказів.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Мерцалова М.Ю. про зупинення провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою від 24.06.2025закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

25.12.2025за клопотанням представника відповідача а судом витребувано від Петриківської селищної ради належним чином засвідчені копії погосподарських книг за 1996-2000 роки щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 . Запитувані матеріали надійшли до суду 06.01.2026.

Позивач ОСОБА_1 і її представник адвокат Курячий А.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 заперечували проти заявлених позовних вимог вказуючи про недоведеність факту успадкування позивачем майна, після смерті їх батька ОСОБА_3 .

Вирішуючи заявлений позов суд виходить з наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1. ст.13 ЦПК).

Так, судом встановлено що за життя ОСОБА_3 набув у власність будинок АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 15 вересня 1989 року, виданого виконкомом Царичанської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області. (т. 1 а.с. 14, 90-91).

Відповідно до листа Петриківської селищної ради від 27.05.2025 №147 домоволодіння ОСОБА_3 у АДРЕСА_4 не існує (т 1 а.с. 171).

З 27.01.1958 ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 106-108).

Згідно статей 22, 23, 28 КпШС України, статті 16 Закону України «Про власність», статей 112, 118 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час набуття ОСОБА_3 у власність будинку) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Отже,майно: будинок АДРЕСА_1 набуте під час шлюбу і має статус спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Таким чином, за життя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 належало по частині вказаного домоволодіння.

Факт спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на вказаний будинок відповідачем не заперечується.

Батько сторін - ОСОБА_3 - помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (т. 1 а.с. 85).

З матеріалів спадкової справи №34/2000 встановлено, що за життя ОСОБА_3 склав заповіт відповідно до якого право на земельну частку (пай) серія ДП №02607558 успадковане відповідачем ОСОБА_2 (т.1 а.с. 84, 87, 89,92).

Вирішуючи питання про доведеність позивачем факту прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 з визнанням за нею право власності в порядку спадкування за законом на майно останнього, що не охоплене заповітом. Суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

З урахуванням того, що позовні вимоги стосуються спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК України 1963 року.

Згідно з статтею 529 ЦК України 1963 року (тут і далі у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_3 ) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до частини першої статті 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

У частині першій та другій статті 549 ЦК України 1963 року передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК України 1963 року свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року в справі № 747/467/18 та від 30 січня 2023 року в справі № 463/9696/20 зазначено, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

У постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 305/235/17 та від 03 листопада 2021 року в справі № 452/938/18 вказано, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

У постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року в справі № 348/618/15-ц та від 05 березня 2021 року в справі № 585/2993/17 зазначено, що згідно з частинами першою, другою статті 549 ЦК України 1963 року спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом статті 553 ЦК України 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). З урахуванням змісту статті 76 ЦПК України прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

У постанові від 28 вересня 2023 року в справі № 753/22860/17 Верховний Суд зазначив, що прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2022 року в справі № 333/537/13 зазначено, що для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій у визначений законом строк.

У постанові від 25 листопада 2020 року в справі № 631/1153/13-ц Верховний Суд вказав, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц).

Стверджуючи про своєчасне і належне прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті батька ОСОБА_3 позивач посилається на довідку Петриківської селищної ради № 304 від 20.09.2024 і Акт про фактичне прийняття спадщини від 25.08.2024 та покази свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_8 .

Так, відповідно до довідки Петриківської селищної ради № 304 від 20.09.2024, та № 248 від 07.10.2024 яка долучена до спадкової справи № 188/2010, заведеної після смерті ОСОБА_4 відповідно до погосподарської книги за 1996 -2000 роки № 13 померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 був зареєстрований в АДРЕСА_3 . Разом з ним на день смерті зареєстровані: дружина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 і дочка - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до запису в погосподарській книзі за 1996-2000 роки №13 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована в АДРЕСА_3 , так у відмітці вибув значиться 12.00 м. Дн-вськ. (розшифровано як вибула в грудні 2000 року м. Дніпропетровськ ) (т. 1 а.с. 164).

Вказане підтверджується копією погосподарської книги за 1996-2000 роки № 13 (т.1 а.с. 165-169.

В той час, відповідно до довідки Петриківської селищної ради № 247 від 07.10.2024 яка долучена до вказано спадкової справи № 188/2010, відповідно до запису в погосподарській книзі за 1996-2000 роки №25 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована в АДРЕСА_5 , так у відмітці про членів господарства що зовсім вибули значиться вибуло в інше господарство, число місяць та рік не вказано (т. 1 а.с. 171).

Вказане підтверджується копією погосподарської книги за 1996-2000 роки № НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 177-181).

Згідно дослідженої судом копії паспорту (старого зразка) на ім`я ОСОБА_1 , за № НОМЕР_5 де на сторінка 11 і 12 мається наступні відмітки:

- прописана 12 березня 1982 в АДРЕСА_5 ;

- виписана 22 грудня 1998 року

- прописана 06 вересня 2000 АДРЕСА_6 ;

- виписана 07 грудня 2000;

- прописана 17.01.2001 АДРЕСА_7 . (т.1 а.с. 137-138).

Крім того, в витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу, долученого до спадкової справи №34/2000 при реєстрації 01.12.1998 актового запису про розірвання шлюбу , адресою місця проживання позивача зазначено АДРЕСА_5 . (т. 1 а.с. 116-117).

Слід зазначити, що позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не змогла надати суду пояснення щодо послідовності її реєстрації за адресами в АДРЕСА_5 та АДРЕСА_8 . Підтвердила, що за адресою: АДРЕСА_5 вона мала будинок в якому проживала.

Таким чином, враховуючи суперечливість записів в погосподарських книгах за 1996-2000 роки № НОМЕР_2 і НОМЕР_3, наявність в паспорті громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , записів про реєстрацію позивача з 12.03.1982 по 22.12.1998 саме по АДРЕСА_5 , суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту, що вона була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_3 на момент смерті батька ОСОБА_3 та після цього шість місяців.

Слід відзначити, що проживання чи реєстрація в будинку спадкодавця не є безумовним підтвердженням факту прийняття спадщини.

Судом досліджено Акт про фактичне прийняття спадщини від 25 вересня 2024р. відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , шляхом взяття речей померлого, доглядала та обслуговувала житловий будинок та земельну ділянку. Вказані обставини підтвердили свідки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 20).

За клопотанням позивача судом допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в судовому засіданні підтвердили підписання ними вказаного акту.

При цьому, вказані свідки, кожна окремо, показали, що ОСОБА_9 за життя батька в зв`язку з тяжким станом його здоров`я проживала з батьками та допомагала своїй матері ОСОБА_4 в догляді за батьком та веденні домашнього господарства, доглядала за будинком.

ОСОБА_6 показала, що ОСОБА_1 з квітня 1998 року тимчасово проживала з батьками по АДРЕСА_1 , разом з нею проживала і її донька ОСОБА_10 . По АДРЕСА_5 ОСОБА_1 проживала до 1997 року. Після смерті батька ОСОБА_1 купила квартиру в м. Дніпро і стала там проживати.

ОСОБА_5 показала, що ОСОБА_1 мешкала з батьками після важкої операції , яку зробили її батьку ОСОБА_3 . Вона допомагала матері і вела господарство.

При цьому, за клопотанням відповідача судом допитано свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які в судовому засіданні, кожна окремо, пояснили, що ОСОБА_9 не проживала постійно з батьками за адресою,. АДРЕСА_1 , в тому числі після смерті батька.

Так, свідок ОСОБА_11 показала, що під час тяжкої хвороби батька позивача ОСОБА_3 і після його смерті ОСОБА_1 приїжджала до будинку батьків один раз та тиждень. Позивач допомагала батькам по господарству, але постійно проживала по АДРЕСА_5 , де вона мала власний будинок.

ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_1 приходила і допомагала батькам ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вести господарство. Після смерті батька ОСОБА_1 приїжджала до матері, але в їх будинку не проживала. Вона проживала в іншому власному будинку в с. Чаплинка, а потім в м. Дніпро.

Аналізуючи покази свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та ОСОБА_11 і ОСОБА_12 суд, зважаючи на їх суперечливість щодо вчинення позивачем дій, які можуть вказувати про володіння майном батька після його смерті, приходить до висновку про відсутність підстав вважати достатньо доведеним факт прийняття спадщини позивачем після смерті батька протягом шести місяців.

Отже, суд констатує відсутність за стандартами доказування «перевага доказів» та «баланс ймовірностей» достатніх доказів твердження позивача про те, що вона вчинила дії, що свідчать про прийняття нею спадщини після смерті батька, зокрема шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном протягом шести місяців після смерті ОСОБА_3 .

Таким чином, позовні вимоги про встановлення факту своєчасного прийняття ОСОБА_1 , спадщини після смерті батька ОСОБА_3 та визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 на 1/4 будинку АДРЕСА_1 , не доведені та в їх задоволенні слід відмовити.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання за позивачем, права власності в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_4 на 3/4 будинку АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця

і народжені живими після відкриття спадщини.

За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до вимог статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що мати сторін - ОСОБА_4 - померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . ( т 1 а.с. 131).

Згідно матеріалів спадкової справи № 188/2010позивач належним чином прийняла спадщину після смерті матері шляхом подання відповідної заяви про прийняття спадщини. В свою чергу, відповідач заявою від 20.08.2010 відмовився від належної йому за законом частки у спадщині на користь дочки померлої - ОСОБА_1 .

Відомості про заповіти ОСОБА_4 відсутні.

Відповідно до наведеного вище висновку суду, до спадкової маси, що залишилася після смерті ОСОБА_4 належить 1/2, що належала спадкодавиці в якості спільного майна подружжя та відповідно до позиції позивача 1/4 успадкована від чоловіка після його смерті) будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.12.2024, позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_4 . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії вказано те, що заявником не підтверджуються юридичні факти, які необхідні для оформлення спадщини - не подано відповідних документів про безспірний факт прийняття спадщини, інші спадкоємці заперечують прийняття заявником спадщини, не надають згоди на включення її до спадкоємців, між ними наявний спір про спадкове майно.

Спадкування лише позивачем спадщини, після смерті матері, відповідачем не заперечується. Однак, оскільки рішенням нотаріуса позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії і видачі відповідного свідоцтва право на спадщину, суд вирішує відповідні вимоги позивача.

Таким чином, виходячи з принципу диспозитивності за умовами якого суд позбавлений можливості виходити за межі заявлених позовних вимог, враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_4 , за ОСОБА_1 слід визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_4 на 3/4 будинку АДРЕСА_1 .

Так як позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то понесені позивачем судові витрати в загальній сумі 1317,79+1211,20+1317,79 (т.1 а.с. 6, 53, 206), відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто, в сумі 1 976,69 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 на 3/4 (три четвертих) будинку АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат понесених на сплату судового збору у розмірі 1 976,69 грн. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят шість грн. 69 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 ).

Повне судове рішення складено 14.01.2026.

Суддя В.О. Говоруха