Справа № 602/1176/25
Провадження № 2/602/157/2026
У Х В А Л А

про відкладення розгляду справи

"13" січня 2026 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участі секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

У провадженні Лановецького районного суду Тернопільської області перебуває вказана вище цивільна справа.

Ухвалою суду від 11.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13 січня 2026 року.

У судове засідання представник позивача, який був належним чином повідомлений про місце, дату і час в судового засідання, не прибув, однак у позовній заяві просить слухати справу за його відсутності.

У судове засідання відповідач, який був належним чином повідомлений про місце, дату і час в судового засідання, не прибув. Подав до суду засобами поштового зв`язку клопотання про зупинення провадження у справі до припинення перебування його у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або до завершення на території України воєнного стану. До клопотання додав копії спеціального жетону поліцейського та довідок Управління кадрового забезпечення ГУНП в Тернопільській області.

Розглянувши подане клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд дійшов таких висновків.

У своєму клопотанні відповідач покликається на норму п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, а також на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 у справі №754/947/22.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 Цивільного процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У постанові від 12.11.2025 у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25) Велика Палата Верховного Суду сформувала правові висновки, згідно з якими під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України судам потрібно виходити з такого: 1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»; 2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі; 3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні (див. п. 117 вищезгаданої постанови ВП ВС).

Зі змісту вищезгаданих процесуальної норми та постанови ВП ВС слідує, що фактичною підставою для зупинення провадження у справі за п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України є перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань під час дії воєнного стану в Україні.

«Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.» (див. п. 82 вищезгаданої постанови ВП ВС).

«Є зрозумілим, що мета законодавця у формулюванні такої конструкції була в тому, щоб гарантувати недоторканність прав тих осіб, які у запроваджений в Україні воєнний стан виконують конституційний обов`язок, пов`язаний із захистом Батьківщини від ворога, - військовослужбовців.» (див. п. 95 вищезгаданої постанови ВП ВС).

Тобто, зупинення провадження у справі у тому випадку, коли сторона або третя особа не перебуває на військовій службі у складі ЗС України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, навіть якщо така особа під час дії воєнного стану в Україні виконує службові обов`язки, пов`язані із забезпечення оборони держави, нормою п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України не передбачено.

Як убачається зі змісту наданої відповідачем копії довідки № від 19.12.2025 начальника Управління кадрового забезпечення ГУНП в Тернопільській області полковника поліції Кутного З., ОСОБА_1 , 1989 р.н., дійсно з 15.10.2019 по теперішній час проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Тернопільській області на посадах середнього складу поліції. Наказом ГУНП в Тернопільській області від 04.09.2025 № 326 о/с призначений на посаду старшого інспектора відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Тернопільській області.

На підставі наказів ГУНП ОСОБА_1 з 22.07.2025 до особливого розпорядження відряджений у Волинську область до складу сил та засобів 21 армійського корпусу Угруповання військ (сил) «ЗАХІД» ЗСУ, які відповідно до бойових розпоряджень Генштабу ЗСУ виконуватимуть бойові (спеціальні) завдання у частині несення служби на блокпостах, контрольних постах, бойових позиціях, у межах операційних зон угруповань військ (СОУ) в контрольних прикордонних районах, які межують з українсько-білоруськими ділянками державного кордону.

У своєму клопотанні відповідач зазначає, що на даний час проходить службу в ГУНП в Тернопільській області, на підтвердження чого надав копію спеціального жетону поліцейського.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 № 1934-XII (далі у тексті Закон № 1934-XII) Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Збройні Сили України мають загальну структуру, визначену ст. 3 Закону № 1934-XII.

Особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України. Окремі посади працівників Збройних Сил України можуть комплектуватися громадянами, які проходять альтернативну (невійськову) службу у порядку, визначеному законом (ч. 1, 2 ст. 5 Закону № 1934-XII).

Згідно з абз. 15 ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Натомість, відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі у тексті Закон №580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У складі поліції функціонує, зокрема, поліція особливого призначення (п.6 ч.3 ст.13 Закону №580-VIII).

Окрім того, ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 26.03.1992 № 2232-XII (далі у тексті Закон № 2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом (ч.2 ст.2 Закону № 2232-XII).

Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (ч.1 ст.4 Закону № 2232-XII).

У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейські проходять службу в поліції, зокрема, і під час відрядження до державних органів, установ та організацій згідно з положеннями статті 71 цього Закону.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейські за їхньою згодою можуть бути відряджені до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях, що затверджується Президентом України. Рішення про відрядження поліцейських приймає керівник поліції.

Зі змісту статті 24 Закону №580-VIII слідує, що: участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану; участь в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій поліцією особливого призначення віднесено до додаткових повноважень поліції.

Отже, відповідач ОСОБА_1 є поліцейським, який перебуває на службі у поліції у складі батальйону поліції особливого призначення, відряджений за рішенням керівника поліції до складу сил і засобів 21 АК Угруповування військ (сил) «ЗАХІД» ЗСУ для виконання бойових (спеціальних) завдань у частині несення служби на блокпостах, контрольних постах, бойових позиціях.

Наведене, однак, з урахуванням викладеного вище, не свідчить про те, що він є військовослужбовцем, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Разом з тим, з огляду на наведені відповідачем обставини, суд визнає поважними причини неявки у судове засідання і, з урахуванням принципу змагальності цивільного судочинства та з метою сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, суд вважає за можливе та доцільне відкласти розгляд справи на іншу дату, надавши можливість відповідачу подати свої заперечення проти позову по суті справи (якщо такі є) та/або залучити свого представника для участі у справі.

Також суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до положень ст. 212 ЦПК України учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду, у т.ч. з використанням власних технічних засобів. Учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно зі ч. 9 ст. 223 ЦПК України про відкладення розгляду справи постановляється ухвала.

На підставі наведеного, керуючись статтями 12, 223, 251, 258-261, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі - відмовити.

Розгляд цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, відкласти на 16 год 00 хв 03 лютого 2026 року.

Розгляд справи буде проводитися у приміщенні Лановецького районного суду Тернопільської області за адресою: Тернопільська область, м. Ланівці, вул. Шкільна, 7.

Про дату, час та місце судового розгляду повідомити учасників судового процесу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: В. А. Наумчук