Провадження № 2/638/356/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Дудка Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Шевченківського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

08.12.2025 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначає, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27.06.2023 з нього на користь ОСОБА_2 , стягнуто кошти. На виконання рішення суду видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження. У подальшому, у результаті перегляду заочного рішення, у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було відмовлено. Однак, за час існування виконавчого провадження із банківських рахунків позивача було стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 20708,60 грн, з яких 400 грн витрати виконавчого проваджепння, 69 грн витрати виконавчого провадження за користування АСВП, 18399,64 грн кошти, стягнуті на користь ОСОБА_2 та 1839,96 грн основна винагорода приватного виконавця. Оскільки заочне рішення було скасовано, стягнуті з позивача кошти є такими, що стягнуті безпідставно та підлягають поверненню. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 20708,60 грн, сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси у суді.

Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, про що свідчить довідка про отримання ухвали про відкриття провадження, судової повістки в електронному кабінеті, про причини неявки суд не сповістив.

Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського (нині- Холодногірського) районного суду м. Харкова від 27.06.2023 №953/1786/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 59270 грн та судові витрати 18854,60 грн.

На підставі вказаного заочного рішення приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. здійснювалося виконавче провадження №75505641.

У подальшому ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.09.2024 №953/1786/23 заочне рішення Ленінського (нині- Холодногірського) районного суду м. Харкова від 27.06.2023 №953/1786/23 було скасоване, призначено справу до розгляду. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19.11.2024 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 18.09.2024 №75505641 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №953/1786/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 59270 грн та судових витрат у розмірі 18854,60 грн закінчено. Виконавче провадження закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Листом приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 26.09.2025 №75505641/66190 повідомлено адвокату Вишковському Є.Л. (представник ОСОБА_2 ), що повернути ОСОБА_1 кошти, стягнуті у рамках виконавчого провадження №75505641 немає можливості у зв`язку з тим, що стягнуті кошти були перераховані на користь стягувача. У рамках виконавчого провадження з ОСОБА_1 було стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 20708,60 грн, які розподілені наступним чином: витрат ВП у розмірі 400 грн, витрат ВП за користування АСВП 69,00 грн, кошти за ВД, стягнуті на користь ОСОБА_2 у розмірі 18399,64 грн, основна винагорода ПВ у розмірі 1839,96 грн.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що зазначені кошти є безпідставно набутими ОСОБА_2 та, на підставі ст. ст. 1212, 1214 ЦК України, просить стягнути їх з ОСОБА_2 .

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24) ЄСПЛ закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76) визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Витрати виконавчого провадження - це фактично понесені виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів тощо). Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 2830/5 від 29.09.2016 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» (наказ № 2830/5) до видів витрат виконавчого провадження відносяться, зокрема: виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» - дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18).

Отже, суд дійшов висновку, що питання щодо повернення витрат виконавчого провадження та основної винагороди виконаця не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, належить до компетенції адміністративного суду.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України - суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У ч. 1 ст. 256 ЦПК України зазначено - якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене провадження у справі в частині повернення безпідстанво набутих коштів, а саме витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

На виконання вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Керуючись ст. 255,256, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині повернення безпідставно набутих коштів, а саме витрат виконавчого провадження у розмірі 400 (чотириста) грн, витрат виконавчого провадження за користування автоматизованою системою виконавчих проваджень у розмірі 69 (шістдесят дев`ять) грн, основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1839 (одна тисяча триста дев`ять) грн 96 коп закрити.

Роз`яснити позивачу його право оскаржити рішення приватного виконавця щодо основної винагороди, витрат виконавчого провадження до адміністративного суду у порядку, визначеному КАС України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 19.01.2026.

Суддя І.В. Семіряд