ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1652/26 Справа № 209/1201/25 Суддя у 1-й інстанції - Юрченко Я. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Городничої В.С., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 29 вересня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЮРСПЕЦФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЮРСПЕЦФІНАНС»» звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/0202/82/0434135 від 04 липня 2018 року в сумі 24145,36 грн.

Позов мотивовано тим, що 09 липня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено заяву про відкриття Карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/0202/82/0434135, відповідно до умов якого клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності коштів на картковому рахунку надати клієнту в межах поточного ліміту кошти (кредит), а останній зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

09 квітня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-31-F, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» право вимоги за кредитним договором, що входить до портфелю заборгованості. 25 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та ТОВ «ФК «Юрспецфінанс» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-31-F. 25 вересня 2020 року договір відступлення права вимоги № 114/2-31-F між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» було пролонговано строком до 09 жовтня 2021 року, що підтверджується додатковою угодою №2.

17 серпня 2021 року ТОВ «ФК «Юрспецфінанс» та ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» уклали попередній договір № 17-08/2021, яким зобов`язалися вчинити дії, спрямовані на відступлення права вимоги до боржників, які визначені у портфелі заборгованості у відповідності до кредитних договорів, що укладені між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та боржниками, який на час укладення попереднього договору належить первісному кредитору в особі АТ «Райффайзен Банк Аваль». 30 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та ТОВ «ФК «Юрспецфінанс» уклали відступлення права вимоги № 30-08/21- F від 30 серпня 2021 року.

Після відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «Юрспецфінанс» надіслало відповідачу повідомлення про набуття права вимоги до нього від 03 вересня 2021 року. Відповідно до реєстру боржників від 03 вересня 2021 та розрахунку заборгованості від банку загальна заборгованість станом на 03 вересня 2021 року складає 17484,49 грн., що складається з: 15000,00 грн. - тіло кредиту за дозволеним овердрафтом, 2484,49 грн. - тіло кредиту за недозволеним овердрафтом.

У свою чергу, у зв`язку з невиконанням обов`язків, покладених на боржника, ТОВ «ФК «Юрспецфінанс», як новий кредитор нарахувало за процентною ставкою 45 % річних в період з 30 серпня 2021 року по 04 липня 2022 року заборгованість за відсотками у розмірі 6660,87 грн.. Таким чином, загальна заборгованість відповідача станом на 04 лютого 2025 року складає 24145,36 грн.. Зазначає, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, відсотків за його користування та сплати інших платежів, внаслідок чого утворилася заборгованість. На підставі наведеного просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та судові витрати пов`язані із розглядом справи.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 29 вересня 2025 року позов задоволено частково та ухвалено Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЮРСПЕЦФІНАНС»» заборгованість за договором № 010/0202/82/0434135 від 04 липня 2018 року у розмірі 17484 гривні 49 копійок, з яких 17484, 49 грн. заборгованість за тілом кредиту. Вирішено питання стосовно судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 умови за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважав за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЮРСПЕЦФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 010/0202/82/0434135 від 04 липня 2018 року в загальному розмірі 17484,49 грн., з яких 17484,49 грн. заборгованість за тілом кредиту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 29 вересня 2025 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 04 липня 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, шляхом підписання заяви про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту "Кредитна картка" № 010/0202/82/0434135, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» надало боржнику грошові кошти (кредит) в розмірі та на умовах, встановлених цим кредитним договором, а боржник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, компенсацію неустойки та інші платежі в розмірах, в строки та на умовах, встановлених цим кредитним договором (т. 1 а.с.11-14).

04 липня 2018 року відповідачем власноруч підписаний паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування "Кредитна карта", у якому зазначена процентна ставка 45 % річних, строк кредиту 48 місяців. (а.с.20-23).

Ініціювання та підписання документів, необхідних для отримання можливості користуватися банківською карткою, відповідач не оспорює, вказуючи, що саме його особистий підпис міститься на документах, які досліджувались судом.

09 квітня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова Компанія «Ел.ЕН.Груп» уклали договір відступлення прав вимоги № 114/2-31-F, за умовами якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило «Фінансова Компанія «Ел.ЕН.Груп» право вимоги за кредитним договором, що входить до Портфелю заборгованості (а.с.25-28).

Згідно з п. 2.2 договору за цим договором здійснюється відступлення прав вимоги щодо портфелів заборгованості, сформованих первісним кредитором за власним рішенням та визначеною ним періодичністю в відповідності до критеріїв, визначених у додатку 1 до договору в межах загальної суми (без урахування пені) за всіма портфелями заборгованості 120000000,00 грн..

Відступлення прав вимоги щодо кожного сформованого портфеля заборгованості здійснюється в порядку, визначеному п. 2.3 договору.

Згідно п. 2.4 договору внаслідок передачі (відступлення) прав вимоги за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані в реєстрі(ах) боржників та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Сторони погодили, що кожен наступний реєстр боржників доповнює, а не замінює попередній. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідривно та без можливості зворотнього викупу.

30 серпня 2021 року ТОВ «Фінансова Компанія «Ел.ЕН.Груп» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЮРСПЕЦФІНАНС» уклали договір про відступлення прав вимоги № 30-08/21-F, за умовами якого ТОВ «Фінансова Компанія «Ел.ЕН.Груп» відступило за плату ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЮРСПЕЦФІНАНС» права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 010/0202/82/0434135 від 04 липня 2018 року, що підтверджується реєстром боржників від 03 вересня 2021 року до договору про відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09 квітня 2020 року (а.с.39 оберт-45).

30 серпня 2021 року АТ "Райффайзен Банк" на адресу відповідача ОСОБА_1 направило повідомлення про те, що 26 серпня 2021 року усі права за кредитним договором № 010/0202/82/0434135 від 04 липня 2018 року (з усіма додатковими угодами) на підставі укладеного договору № 114/2-31-F від 09 квітня 2020 року, АТ "Райффайзен Банк" відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Ел.ЕН.Груп» та вказано реквізити за якими має здійснюватись виконання зобов`язань за кредитним договором № 010/0202/82/0434135 (а.с.63).

Відповідно до розрахунку заборгованості до договору № 010/0202/82/0434135 від 04 липня 2018 року у відповідача ОСОБА_1 станом на 26 серпня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 17484,49 грн., з яких 15000,00 грн. заборгованість за дозволеним овердрафтом, 2484,49 грн. заборгованість за недозволеним овердрафтом (а.с.56-58).

Згідно з Реєстру боржників від 03 вересня 2021 року до договору 114/2-31-F про відступлення прав вимоги від 09 квітня 2020 року, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 010/0202/82/0434135 від 04 липня 2018 року укладеного з АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.152-153).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 умови за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважав за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЮРСПЕЦФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 010/0202/82/0434135 від 04 липня 2018 року в загальному розмірі 17484,49 грн., з яких 17484,49 грн. заборгованість за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України, частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не підтверджені доказами обставини здійснення повної оплати ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» на виконання умов договору відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09 квітня 2020 року, наявність даних за кредитним договором № 010/0202/82/0434135 від 04 липня 2018 року в портфелі заборгованості та реєстрі боржників від 03 вересня 2021 року, а також отримання ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» документів, які засвідчують права, що передаються, тому факт набуття ТОВ «ФК «Ел. Ен. Груп» прав вимоги до відповідача не доведений, колегія суддів відхиляє, оскільки сказані обставини спростовуються матеріалами справи, які містять належні докази переходу права вимоги від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТзОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» та від ТзОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» до ТзОВ «Фінансова компанія «Юрспецфінанс» згідно договору відступлення прав вимог.

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 по справі № 755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 у справі № 760/7792/14-ц.

Позивачем до матеріалів справи долучено виписку з рахунку ОСОБА_1 з якої вбачається, що він активно користувався кредитними коштами, здійснював платежі, переказував грошові кошти.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що рух коштів по картці відповідача свідчить про те, що він був обізнаним з істотними умовами договору, оскільки регулярність та обсяг коштів, сплачених ним на погашення заборгованості вказують на те, що відповідач діяв саме на виконання тих кредитних умов, що були зафіксовані у кредитному договорі, та які прийняті ним.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Кам`янського від 29 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15 січня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді В.С. Городнича

О.В. Свистунова