КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/5510/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

14 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року, постановлену за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косарєвої-Соловей Тетяни Вячеславівни, ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Вавилон», товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Ностальгія», про визнання недійсним, нікчемним, фіктивним правочину та визнання особи такою, що втратила право на спадкування,

в с т а н о в и в:

09 грудня 2025 року безпосередньо до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року, якою у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову у вказаній справі відмовлено.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції та відомості, що перебувають у відкритому доступі в Єдиному судовому реєстрі судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до апеляційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Відмова у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України є безумовною, оскільки положення процесуального Кодексу не містить винятків та обставин, за наявності яких суд апеляційної інстанції наділений правом на відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка попередньо зверталася із такою скаргою на це саме рішення

У висновках, викладених у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 816/1310/16 (провадження № К/9901/52721/18), зазначено, що положення процесуального права щодо відмови судом апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення, є чіткими, які не викликають множинного розуміння, такі норми не підлягають обмеженню в застосуванні.

Із відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що ухвалою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року про відмову в забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса КМНО Косарєвої-Соловей Т.В., ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «Видавничий дім «Вавилон», ТОВ «Телерадіокомпанія «Ностальгія», про визнання недійсним, нікчемним, фіктивним правочину та визнання особи такою, що втратила право на спадкування.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Виходячи зі змісту положень пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України, вимоги цієї статті не допускають альтернативності в процесуальних діях суду у випадку наявності ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

У рішенні ЄСПЛ в справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право на доступ до суду ОСОБА_1 не обмежено, оскільки нормами ЦПК України чітко визначені випадки, у яких суд відмовляє у відкритті провадження у справі, в тому числі і у випадку, коли існує ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Ухвала Київського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року, якою позивачці було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року про відмову в забезпеченні позов, нею не оскаржувалася.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2025 року необхідно відмовити на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.

Керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтями 352, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року, постановлену за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Косарєвої-Соловей Тетяни Вячеславівни, ОСОБА_2 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Вавилон», товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Ностальгія», про визнання недійсним, нікчемним, фіктивним правочину та визнання особи такою, що втратила право на спадкування.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати скаржнику в порядку, визначеному статтею 272 ЦПК України, разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами. Копію апеляційної скарги залишити в суді апеляційної інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених в частині другій статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

О.В Борисова

Д.О. Таргоній