Провадження № 2/127/6320/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судового засідання Міхеєвій Н.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дитину. Свій позов мотивував тим, що сторони, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2025 року у справі №127/847/25 розірвано. За час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з моменту народження проживає разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що після розірвання шлюбу відповідач обов`язок щодо утримання сина перестала виконувати, а також перестала брати участь у його вихованні, проживає окремо. Крім того, позивач вказує, що відповідно до листа Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 17.04.2025 року №M/31/23150/34-01-9 працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради з відповідачем проведена роз?яснювально-профілактична бесіда під час якої їй роз`яснено вимоги статей 141 Сімейного кодексу України про рівність прав та обов`язків щодо своїх дітей, зокрема й у випадках, коли шлюб між ними розірвано. Мати попереджена про відповідальність в разі невиконання батьківських обов`язків. Як зазначає позивач, що домовленостей щодо утримання малолітньої дитини між сторонами немає, договору про сплату аліментів на дитину не укладено, натомість утримання та витрати на розвиток сина повність здійснюються за рахунок позивача. При цьому, позивач наголошує, що починаючи з дати розірвання шлюбу, зокрема з лютого 2025 року, відповідач свій обов`язок щодо утримання дитини не виконує взагалі, хоча у дитини існує така потреба, а стан здоров?я та матеріальне становище відповідача дозволяє виконувати обов?язок по утриманню та забезпеченню малолітнього сина, водночас на думку позивача, офіційний дохід відповідача дорівнює розміру мінімальної заробітної плати встановленої законодавством. За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позову до досягнення повноліття дитини.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) осіб.

27 жовтня 2025 року відповідач ОСОБА_2 надала до суду відзив на позовну заяву (вх. №94651) згідно якого просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач пояснила, що після розлучення сторони домовилися, що будуть забезпечувати потреби однаково. При цьому, відповідач зазначає, що в повній мірі виконує батьківські обов`язки, натомість позивач намовляє дитину проти неї та здійснює неналежний догляд і виховання сина. Зазначає, що дитина буде проживати разом із нею, має намір стягувати аліменти з позивача.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 листопада 2025 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін у даній справі в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання.

05 листопада 2025 року позивач надав до суду відповідь на відзив (вх. №98020) у якому вказує, що наведені у відзиві аргументи та пояснення відповідача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Правом на подання заперечень відповідач не скористалась.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні категорично заперечувала щодо задоволення позову. Вказала, що твердження позивача не відповідають дійсності, зауважила, що вона також несе витрати на утримання дитини.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21 вересня 2002 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2025 року у справі №127/847/25 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_5 поновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 » (а.с. 4-5).

У шлюбі народися син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 13 січня 2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 6).

Позивач ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_6 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади №2025/012804015 від 03.09.2025, №2024/014054536 від 20.11.2024, а також довідкою комітету мікрорайону «Корея» №571 від 02.09.2025 (а.с. 7, 9, 12).

В той час, як відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить відповідь №1834871 від 30 вересня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 18).

Також матеріали справи містять лист Служби у справах дітей Вінницької міської ради №M/31/23150/34-01-9 від 17.04.2025 року щодо проведеної роз?яснювально-профілактичної бесіди з ОСОБА_7 стосовно виконання нею батьківських прав стосовно сина ОСОБА_6 (а.с. 11), характеристику учня 3-Б класу КЗ «Вінницький ліцей №26 ім. Героя України Дмитра Майбороди» ОСОБА_9 (а.с. 35), характеристики ТОВ НВП «ГАММА» та Комітету мікрорайону «Корея» ОСОБА_1 (а.с. 37, 38).

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання.

Згідно положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3512 гривень.

Дитині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день ухвалення рішення суду виповнилося 9 років.

Суд звертає увагу, що докази належного виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дитини відсутні. Разом з тим, звернення позивача до суду з даним позовом є бажанням в судовому порядку врегулювати розмір аліментів, а тому суд дійшов висновку про необхідність вирішення спору щодо розміру аліментів.

Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що належних та допустимих доказів щодо неможливості утримувати дитину, незадовільного стану його здоров`я відповідач, підтвердження того, що у нього на утриманні знаходяться інші особи матеріали справи не містять. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені обставини, передбачені ст. 182 СК України.

Суд зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України).

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В разі невиконання цього обов`язку в добровільному порядку особа має на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (дітей) у разі наявності обставин, передбачених ст.185 СК України.

Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 11 вересня 2025 року.

На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а позов задоволено частково, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню 908,41 грн судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 180, 181-183, 191 СК України, ст. 13, 81, 141, 263-265, 273, 279, 354, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 вересня 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 908,41 грн (дев`ятсот вісім гривень сорок одна копійка) судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна