РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Василенко О.Я., за участю секретаря судового засідання Кривенко А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

ТОВ «ФК «ЄАПБ» в особі представника Грибанова Д.В. звернулося до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №7957897 в розмірі 25776,80 грн, з яких 6981 грн- сума заборгованості за основною сумою боргу; 12565,80 грн сума заборгованості за відсотками, 6230 грн сума заборгованості за пенею, штрафами, а також просить стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 04.06.2024 між ТОВ «Авентус Україна» (далі Товариство) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №7957897 (далі Кредитний договір). Кредитний договір підписано позичальником з використанням одноразового ідентифікатора. Відповідно до Кредитного договору кошти надаються у безготівкові формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, що надані відповідачем первісному кредиторові. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Авентус Україна» суми кредиту за реквізитами згідно з пп.2.1 п2 Кредитного договору.

22.05.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №27022025, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстрі боржників від 27.02.2025 ТОВ «ФК «ЄАПБ» на було права грошової вимоги до відповідача в сумі 25776,80 грн, з яких 6981 грн- сума заборгованості за основною сумою боргу; 12565,80 грн сума заборгованості за відсотками, 6230 грн сума заборгованості за пенею, штрафами.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», загальна сума якої складає 25776,80 грн, а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Салтівського районного суду міста Харкова від 25.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою судді Салтівського районного суду міста Харкова від 29.09.2025 цивільну справу передано за територіальною підсудністю до Слобідського районного суду міста Харкова.

Ухвалою судді Слобідського районного суду міста Харкова від 31.10.2025 цивільну справу прийнято до свого провадження, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судові засідання 03.12.2025 та 14.01.2025 представник позивача не з`явився, в прохальній частині позову просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, і у випадку неявки в судове засідання відповідача у визначені судом дату та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач в судові засідання 03.12.2025 та 14.01.2025 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками та судових повісток на адресу його останнього відомого місця проживання, що зазначене в Кредитному договорі, а крім того шляхом оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України, повідомлення на електронну пошту відповідача та смс-повідомлення на телефонний номер. Поштові повідомлення повернулися з відміткою: «адресат відсутній», що згідно зі ст. 272 ЦПК України та усталеною практикою Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, від 09.11.2023 у справі № 753/114/22) вважається належним повідомленням, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

04.06.2024 між ТОВ «Авентус Україна» (далі Товариство) та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-комунікаційної системи Товариства укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №7957897 (Кредитний договір), відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержтаи та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 7000,00 грн, строк кредиту 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Додатку №1, стандартна процентна ставка за користування кредитом 1,50%., знижена процентна ставка 0,001% та застосовується при виконанні споживачем певних умов.

22.05.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №27022025, відповідно до якого на підставі Реєстру боржників ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за Кредитним договором.

Як слідує з позовної заяви, позивач стверджує, що отримав права вимоги за Кредитним договором у розмірі заборгованості в сумі 25776,80 грн, з яких 6981 грн- сума заборгованості за основною сумою боргу; 12565,80 грн сума заборгованості за відсотками, 6230 грн сума заборгованості за пенею, штрафами. При цьому, на підтвердження заборгованості позивач надав картку обліку договору (розрахунок заборгованості) за період з 04.06.2024 по 26.05.2025 (а.с. 18-20).

Інших доказів на підтвердження надання кредиту/перерахування відповідачу кредитних коштів за Кредитним договором, права вимоги на які перейшли до позивача, позивач не надав.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1047, 1055 ЦК України договір позики (кредиту) укладається у письмовій формі. Згідно із ч. 2 п.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Судом встановлено, що Кредитний договір укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем (ІКС) первісного кредитора, та підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, а тому має силу договору, який укладений в письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведеної норми законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19.

При цьому, в разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі й первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Однак, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надав доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів за кредитним договором, права вимоги на які перейшли.

При цьому, суд зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13.05.2020, справа №219/1704/17.

Розрахунки заборгованості, надані позивачем, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки із зазначенням конкретних розмірів заборгованості є документами, що створені самим позивачем та первісними кредиторами, а відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом отримання відповідачем грошових коштів, користування ними, а отже не є належними та достатніми доказами наявності заборгованості, на яку вказує позивач.

При цьому суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, ТОВ «ФК «ЄАПБ» клопотань про витребування таких доказів, як це передбачено ЦПК України, до суду не подавало.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів з урахуванням положень ЦПК України зазначені ним обставини. Однак, таких доказів він не надав і не ініціював питання про їх витребування.

Доказів, які б свідчили про виконання позикодавцем умов кредитного договору або доказів перерахунку коштів на банківський рахунок/електронний платіжний засіб відповідачки позивачем не надано.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №916/2040/20).

З огляду на викладене, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не доведено і не обґрунтовано заявлені позовні вимоги, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 280 - 283, 293, 294, 315-319 ЦПК України,

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місце знаходження: Київ, вул. Симона Петлюри 30, код ЄДРПОУ -35625014.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , остання відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.Я.Василенко