Справа №638/387/26
Провадження № 2-о/638/14/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м.Харків

Суддя Шевченківського районного суду міста Харкова Теслікова І.І., розглянувши матеріали заяви представника ОСОБА_1 адвоката Трегуба Олександра Олександровича, заінтересовані особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради Харківської області, Куп?янська міська військова адміністрація Куп?янського району Харківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду, через свого представника адвоката Трегуба Олександра Олександровича за допомогою системи «Електронний суд», з заявою у якій просить суд:

1)Встановити факт, що належна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1/2 частка права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно Свідоцтва про право власності від 01.09.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Куп?янської державної нотаріальної контори за реєстраційним № 2-754, зареєстрована Куп`янським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис у реєстрову книгу № 49 за реєстровим № 7306 від 03.09.1992;

2) Встановити факт, що належна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1/2 частка права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно Договору дарування від 05.09. 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Куп?янської державної нотаріальної контори за реєстраційним № 2-846, зареєстрована Куп`янським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис у реєстрову книгу за № 49 за реєстровим № 17306 від 28.09.1992 року.

Відповідно до вимог ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В ч.1 ст.315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, які суд може розглянути. У вказаному переліку не зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту володіння майном.

Разом з тим, в ч.2 ст.315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р., згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №761/16799/15-ц, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. установлено, що суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

В листі Верховного Суду України від 1 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» також роз`яснено, що встановлення судом факту володіння будівлею на праві власності можливе, якщо у заявника загублено або втрачено правовстановлюючий документ на будівлю та зазначений факт не може бути підтверджений у позасудовому порядку. На підтвердження цього факту заявник подає докази щодо неможливості одержання ним відповідного документа або його поновлення.

Слід розрізняти судовий порядок встановлення факту володіння майном на праві приватної власності від судового порядку визнання права власності на майно. У першому випадку справи розглядаються в порядку окремого провадження, у другому - у позовному провадженні за нормами ЦК.

Як свідчать матеріали заяви рішенням державного реєстратора заявнику було відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що податі документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на спірний будинок та неотриманням відповіді на запит державного реєстратора. Таким чином право власності заявника на спірний будинок не визнається іншою особою. При цьому заявник ОСОБА_1 не просить встановити факт володіння будинком у зв`язку із втратою нею правовстановлюючого документа, вона фактично ставить питання визнати за нею як набуте у передбаченому чинним законодавством порядку право власності на нерухоме майно. Тобто просить визнати за нею право, яке не визнається рішенням державного реєстратора від 09 жовтня 2025 року та не є безспірним.

Згідно із ч. 4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 заявлено вимоги про встановлення фактів, які не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки вбачається спір про право щодо набуття заявником у власність нерухомого майна, що дає підстави для відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення на підставі ч. 4 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

В даному випадку заявнику для захисту своїх прав слід звернутись до місцевого загального суду за місцем знаходження нерухомого майна з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку позовного провадження.

Керуючись статтями 293, 315, 353, 354 ЦПК України, суд, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Трегуба Олександра Олександровича, заінтересовані особи: Департамент реєстрації Харківської міської ради Харківської області, Куп?янська міська військова адміністрація Куп?янського району Харківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів в порядку ч. 2 ст.261, ст.354 ЦПК України.

Суддя: І.І.Теслікова