Житомирський апеляційний суд
Справа №278/6041/24 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 53 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №278/6041/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Голосну Аліну Володимирівну,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 червня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. в м Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 52 798,80 грн; витрати на правову допомогу в сумі 13 000 грн та судовий збір.

Позов обґрунтований тим, що 17 травня 2024 року в с.Зарічани, майдан Бердичівський,3 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортним засобом (мопедом) Suzuki Lets 2, без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_2 . У результаті ДТП транспортний засіб Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , отримав механічні пошкодження. В інтересах потерпілої ОСОБА_4 діє її довіритель ОСОБА_1 на підставі довіреності від 12 грудня 2023 року. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди. МТСБУ відмовило у виплаті страхового відшкодування, оскільки зазначена шкода не підлягає відшкодуванню на умовах, передбачених Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, через адвоката Голосну А.В. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що до суду звернутися з позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, мають учасники ДТП, володільці (користувачі) джерел підвищеної небезпеки, власники транспортних засобів, з якими винні особи перебували у трудових відносинах та інші. Відповідно до довіреності від 12 грудня 2023 року ОСОБА_4 уповноважила його на здійснення переліку певних дій, а саме: управляти (керувати) транспортними засобами, з правом оформлення всіх необхідних для цього документів, самостійно визначати місця стоянки транспортних засобів; у випадку спричинення транспортним засобом пошкодження іншими особами в результаті ДТП чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобом під час керування транспортними засобами, як джерелом підвищеної небезпеки, укладати договори про відшкодування заподіяної шкоди, визначаючи умови цих договорів на власний розсуд, у розмірах згідно з калькуляціями, актами, експертними висновками; представляти інтереси в усіх судах України будь-якої інстанції при розгляді цивільних справ, адміністративних справ та справ про адміністративне правопорушення, пов`язаних із захистом її прав та законних інтересів, як власника транспортного засобу, з усіма процесуальними правами, що надані стороні законом, без будь-яких обмежень. Ураховуючи викладене вище, вважає, що на момент скоєння ДТП він ( ОСОБА_1 ) мав право керувати (володіти) зазначеним транспортним засобом на відповідній правовій підставі, а тому має право вимоги до винної у ДТП особи. Довіреність надає особі право користуватися автомобілем, що є підставою для правового захисту у випадку ДТП. Якщо довіреність передбачає право на відшкодування шкоди, то таке право має особа зазначена в довіреності. Надана до суду офіційна довідка від виконавця робіт із ремонту автомобіля щодо вартості виконаних робіт згідно з нарядом-замовленням від 30 липня 2024 року є належним підтвердженням понесених витрат, оскільки наряд-замовлення це документ, який фіксує факт проведення ремонтних робіт та їх вартість.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За положеннями ст.ст.1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до змісту частини шостої ст.82 ЦПК України, постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цієї особою. За усталеною судовою практикою, розглядаючи позов, який випливає із справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішити питання лише про розмір відшкодування.

Згідно з п.1 частини першої ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 25 червня 2024 року (справа №278/2943/24) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та частиною першою ст.130 КУпАП, оскільки останній 17 травня 2024 року о 20 год. 18 хв. за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Зарічани, майдан Бердичівський, 3, керуючи мопедом марки Suzuki Lets 2, без реєстраційного номеру, в порушення п.13.1 Правил дорожнього руху не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, зіткнувся з автомобілем марки Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався у попутному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Крім цього, ОСОБА_2 керував мопедом із очевидними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Відповідно до відповіді з МТСБУ від 03 червня 2024 року зазначена шкода не підлягає відшкодуванню на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки в Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у п.1.5 ст.1 Закону, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспонованого засобу (а.с.16).

Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 (а.с.14-15).

Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

За змістом частини другої ст.1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст.396 ЦК України. За таких обставин, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху.

Згідно з довіреністю, виданою 12 грудня 2023 року (строком на три роки, до 12 грудня 2026 року), посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В. та зареєстрованою в реєстрі за №1659, ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_5 та/або ОСОБА_1 бути її представниками з питань: купівлі на її ім`я будь-яких транспортних засобів; державної реєстрації та/або перереєстрації на її ім`я придбаних транспортних засобів; проведення технічного обслуговування та ремонту, страхування та отримання страхових виплат, проходження технічного контролю, переобладнання, а також інших питань, спрямованих на забезпечення умов експлуатації належних їй на праві приватної власності транспортних засобів; передачі в найм (оренду) будь-яких належних їй на праві приватної власності транспортних засобів, з правом укладення на умовах, на їх власний розсуд та підписання договорів найму (оренди) транспортних засобів, внесення до укладених договорів змін та доповнень, розірвання договорів найму (оренди), отримання орендної плати (а.с.12-13).

Отже, ОСОБА_4 уповноважила, зокрема, ОСОБА_1 бути її представником із визначеного кола питань. Разом з тим, цією довіреністю Товарницька Д.А. не уповноважувала позивача розпоряджатися її майном.

Виходячи із викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодних доказів на заподіяння шкоди його майну як позивача, оскільки власником пошкодженого транспортного засобу Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 , яка уповноважила позивача бути лише її представником, а не розпорядником майна. Крім того, в момент вчинення ДТП транспортним засобом керував ОСОБА_3 , а не позивач.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що довідка ТзОВ «ІД ФІНАНС» про заборгованість ОСОБА_1 за виконаними роботами з ремонту автомобіля Хюндай Соната, 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , за нарядом-замовленням №1637010 від 30 липня 2024 року на суму 52 798,80 грн беззаперечно не підтверджує факт понесення витрат на ремонт зазначеного вище автотранспортного засобу (а.с.17).

До апеляційної скарги скаржником долучено клопотання про приєднання додаткових доказів у справі, а саме наряду-замовлення від 30 липня 2024 року №1637010.

Частинами другою та третьою ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 12 серпня 2020 року в справі №704/192/18, вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої ст.44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Представник скаржника не надала доказів неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача. Відтак, долучені до апеляційної скарги представником скаржника докази не можуть бути прийнятті та дослідженні апеляційним судом.

Із огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що б призвело до неправильного вирішення справи по суті, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.268,367,368,374-375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Голосну Аліну Володимирівну, залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої ст.389 ЦПК України.

Головуюча Судді: