Справа № 692/1587/25
Провадження № 2/692/53/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Чепурного О.П., при секретарі Бубир В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Драбів цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за договорами. Свої вимоги мотивує тим, що 20.02.2020 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір №. Відповідно до умов договору позики перший фінансовий кредит. Другий, третій, четвертий та наступний фінансовий кредит надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником заявки-анкети, яка є невід`ємною частиною договору. Договір укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача. Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 грн. в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору.

14.07.2021 було укладено договір №14-07/21 відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № від 20.02.2020.

10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №180 від 22.04.2021. Таким чином позивач наділений правом вимоги до відповідача за договором № від 20.02.2020.

Позивач вказав, що відповідач заборгованість за договором не погашає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № від 20.02.2020 р., становить 116328,66 грн. з яких:

-6069,99 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту);

-105903,46 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги;

-4355,21 грн. заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості).

Проте, позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 81805,54 грн., з яких:

-6069,99 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту);

-75735,55 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

Окрім того, позивач просить стягнути витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн. та судовий збір.

Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 12.11.2025 року.

Ухвалою суду відповідачці був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов 15 календарних днів з дати отримання ухвали суду. Відповідачка відзиву не подавала.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу.

20.02.2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №. Відповідно до умов договору товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту. Згідно п.1.2. кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами в Додатках. Мета отримання кредиту для власних потреб (п.1.3.), загальний розмір кредитної лінії 20000,00 грн. (п.1.5.). П.1.6. передбачено, що в рамках дії даного договору сторони погодили наступні загальні умови, а саме, що до умов даного договору застосовуються фіксована процентна ставка, яка обчислюється: максимальний строк 30 календарних днів, діючий ліміт кредиту 20000,00 грн., максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75%.

Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (Розділ.7.1). З розділу 8 «Адреси та реквізити сторін» вбачається, що договір підписано відповідачем електронним підписом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.628ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, у постанові від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, якщо договір про надання фінансового кредиту підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами то підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. У такий спосіб сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Відповідач не заперечує підписання кредитного договору, тому суд вважає дані обставини доведеними.

Перерахування коштів на виконання умов кредитного договору підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні системи» №11225_5 від 08.07.2025, відповідно до якого повідомлено, що відповідно до договору на переказ коштів ФК-П-17/08-04 від 2017.08.03 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 10.03.2020 23:26 на суму 6070 грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 50687916, призначення платежу: Зарахування 6070 грн. на картку НОМЕР_1 .

Щодо переходу права вимоги за кредитним договором суд зазначає наступне.

14.07.2021 було укладено договір №14-07/21 відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № від 20.02.2020, що підтверджується Витягом з реєстру боржників, де під № 3255 значиться боржник ОСОБА_1

10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № від 20.02.2020, що підтверджується Витягом з реєстру боржників, де під № 3706 значиться боржник ОСОБА_1 .

Таким чином позивач наділений правом вимоги до відповідача за договором № від 20.02.2020.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Таким чином, перехід права вимоги до позивача підтверджується доданим до позову договором факторингу та реєстром боржників.

Щодо розміру заборгованості суд зазначає наступне, що відповідно до розрахунків, які надані позивачем сума заборгованості за кредитним договором, яку він просить стягнути складає 81805,54 грн., з яких:

-6069,99 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту);

-75735,55 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач кошти за кредитним договором отримала, проте свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим з неї на користь позивача належить стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6069,00 грн.

Стосовно заборгованості за відсотками за користування кредитом, то суд зазначає, що згідно п.1.2. кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами в Додатках. П.1.6. передбачено, що максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) складає 30 календарних днів.

Строк користування поточним кредитом (траншем) може бути змінений виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом (п.3.3). П.3.5 сторони погодили, що у випадку користування позичальником кредитом (траншем) понад строк, встановлений відповідно до п.1.15 договору або додатковими угодами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом (траншем).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та в Постанові КГС ВС від 25.07.2023 № 910/19891/20 вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Пунктом 3.3. договору передбачено дії, які має вчинити позичальник для продовження строку користування кредитом.

Умовами договору не передбачено автопролонгації договору без вчинення активних дій з боку позичальника, а саме без сплати відсотків за фактичну кількість днів користування кредитом.

Отже, нарахування відсотків повинно відбуватися в межах строку кредитування траншем, тобто в межах 30 днів, а нарахування відсотків, які здійснені поза даним строком є неправомірними.

Аналіз, наданого позивачем розрахунку про щоденні нарахування за кредитним договором, свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору, а саме четвертого траншу, а позичальник не виконав умови для пролонгації угоди, та збільшення строку користування траншем, а саме не сплатив відсотків за фактичну кількість днів користування кредитом. У зв`язку з цим суд вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по вказаному договору не відповідає умовам договору.

В п.1.6. договору вказано, що розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) визначається сторонами у Додатку 1 та Додатку 2 до договору при наданні першого траншу кредиту та Додатку 3 та Додатку 4 до договору при наданні другого та наступних траншів кредиту, максимальна відсоткова ставка 1,75%. У разі продовження позичальником строку користування кредитом в порядку, визначеному п. 8 Правил, плата на подовжений строк користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,75 % в день.

Відповідно до пропозиції надання 4 траншу кредиту згідно Заявки-анкети № від 10 березня 2020 р. в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 20 лютого 2020 року та Акцепту оферти від 10 березня 2020 р. на отримання 4 траншу кредиту. В даній пропозиції та акцепті визначено розмір кредиту 6070 грн., строк користування 30 днів, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 20.02.2020 року за кредитним договором № від 20.02.2020 було здійснено видачу кредиту в розмірі 1400,00 грн., які були погашені разом з відсотками в строк 30 днів, а саме 20.02.2020 року в сумі 1424,50 грн. 20.02.2020 було здійснено видачу кредиту в розмірі 6000,00 грн., які були погашені разом з відсотками в строк 30 днів, а саме 22.02.2020 року в сумі 6315,00 грн. 22.02.2020 року було здійснено видачу кредиту в розмірі 6000,00 грн., які були погашені відповідачкою разом з відсотками 10.03.2020 року в розмірі 7890,00 грн. 10.03.2020 року було здійснено видачу кредиту 4 траншу в розмірі 6070,00 грн., за який відповідачкою були сплачені відсотки в розмірі 4249,21 грн. 18.04.2020 року. Згідно розрахунку відсотки за 4 траншем кредиту нараховувалися за 39 днів, тобто поза межами визначеного договором строку кредитування в 30 днів.

При визначенні розміру відсотків за користування кредитом, суд бере до уваги, що строк позики 30 днів, процентну ставку в розмірі 1,75% в день, а саме 6070,00 грн. ? 1,75% ?30 = 3186,75 грн. Суд враховує суму в розмірі 4249,21 грн., яка була сплачена відповідачкою 18.04.2020 року та 50 коп. 08.06.2021 в рахунок погашення заборгованості, а тому заборгованість за відсотками погашено повністю, а решту суми суд зараховує в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. Таким чином стягенню підлягає заборгованість у розмірі 5007,04 грн. (6070+3186,75)-4249,71).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором.

Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи, вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки судом встановлено, що відповідачка не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання по договору, а тому підлягає стягненню з неї на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором, а саме тіло кредиту.

Крім того, позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн.

На підтвердження даних витрати суду надані копія договору про надання правової допомоги від 04.10.2024 № 04/10-2024, заявка на надання юридичної допомоги №29 від 01.09.2025 та витяг з акту №12 про надання юридичної від 30.09.2025 року та тарифи на послуги.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу за відсутності заперечень з боку відповідачки підлягає стягненню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). У відповідності з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір потрібно стягнути з відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 530, 549, 550, 551, 624, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № від 20.02.2020 року в розмірі 5007 гривень 04 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судовий збір та витрати на правову допомогу у сумі 1678 гривень 25 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий