Справа № 348/2608/25
Провадження № 22-ц/4808/216/26
Головуючий у 1 інстанції Максименко О. Ю.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

з участю представниці Госедло Т.М. та Госедла Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвокатки Мищишин Іванни Ярославівни на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року під головуванням судді Максименко О.Ю. в м. Надвірна,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2025 року ОСОБА_1 через адвоката Мищишин І.Я. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 13.09.1995, про що складено актовий запис №20, місце реєстрації виконком Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області і видане свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 . Неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Спільне життя як подружжя не склалося, сторони не можуть знайти взаєморозуміння з сімейних питань. Через протилежні погляди щодо побутових питань виникали непорозуміння з образами та приниженнями. Спільне господарство не ведуть, спільним побутом не користуються, разом не проживають, а шлюб носить формальний характер.

Просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 13.09.1995, місце реєстрації виконком Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, видане свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис №20.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про надання строку для примирення терміном 6 місяців. Надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення подружжя терміном шість місяців. Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу до 08.06.2026.

На вказану ухвалу представник ОСОБА_1 адвокатка Мищишин І.Я. подала апеляційну скаргу.

Зазначила, що ОСОБА_1 вже зверталась до суду із позовом в липні 2024 року. В подальшому подала до суду заяву про залишення позову без розгляду. З 2024 року стосунки подружжя погіршились, відповідач по справі без поважних причин та пояснень зникає з дому, не пояснюючи місця свого перебування та причини зникнення. Не приймає участі в житті повнолітньої дочки, яка цей час навчається. Позивачка звернулась до Надвірнянського районного суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання (справа №348/2646/25). Не цікавиться нічим що стосується членів його сім`ї та не приймає участі в їхньому житті.

Вказала, що відповідач по справі спільно не проживає з позивачкою, не веде спільне господарство. На думку апелянтки такий довготривалий строк терміном у шість місяців значно порушує права та інтереси позивачки.

Вважає, що відповідач по справі вже використав своє право на примирення, проте жодних висновків та результатів для покращення відносин між подружжям не настало.

Просила ухвалу скасувати.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В засіданні апеляційного суду представниця ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала з наведених в цій мотивів. ОСОБА_2 визнав апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, враховуючи таке.

Судом встановлено, що 13.09.1995 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №20. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4 (а.с.5).

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій ст. 1 СК України зазначено, що сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до ч.2 ст.1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Пунктом 4 частини 1 ст. 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення подружжя, крім випадків, передбачених частиною другою статті 111 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

Вжиття судом заходів щодо примирення подружжя у справах про розірвання шлюбу застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Враховуючи наявність заперечення з боку відповідача проти розірвання шлюбу, правильним є висновок суду про наявність підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя і як наслідок зупинення провадження у цій справі. Такі повноваження суду є його правом, а не обов`язком. Також колегія суддів зауважує, що суд може за відповідних обставин на власний розсуд вжити заходів для примирення сім`ї, без урахування думки будь-кого з подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та призведе до збереження сім`ї. При виникненні у періоді примирення обставин, які загрожують інтересам будь-кого з подружжя чи порушують їх законні права та інтереси, сторони можуть звернутися до суду з клопотанням про зміну (зменшення) такого строку з наведенням відповідних підстав.

Доводи апеляційної скарги позивачки зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції щодо тривалості визначеного судом строку на примирення подружжя, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни ухвали суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Підстав для її скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокатки Мищишин Іванни Ярославівни залишити без задоволення.

Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 15 січня 2026 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин