ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4771/25
Провадження № 2/362/818/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 січня 2026 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Мартинцової І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 3584048 у розмірі 19501,83 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, 22.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3584048, відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит в сумі 9500 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Однак, відповідач своїх зобов`язань за умовами договору не виконує, в наслідок чого утворилася значна заборгованість.

26.07.2024 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали Договір факторингу № 26-07/2024 . Згідно вищевказаного Договору ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3584048 від 22.10.2021 року

Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість, а тому позивач просить стягнути борг за рішенням суду.

Процесуальні дії суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2025 року визначено головуючого суддю Мартинцову І.О.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2025 року відкрито провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

ТОВ «Факторинг Партнерс» у позовній заяві просили здійснювати розгляд за відсутності їх представника, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечують.

З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1535343 від 01.07.2025 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 значиться зареєстрованим з 29.11.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 .

За зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача неодноразово направлялась ухвала про відкриття провадження. Однак останнє повернулося з відміткою працівника Укрпошти «поштове повідомлення повертається оскільки адресат відсутній за вказаною адресою».

Разом з тим, довідка поштового відділення з відміткою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за даною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Такої правової позиції дотримується Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 травня 2023 року у справі №755/17944/18, провадження №51-185св23.

Отже, зважаючи на те, що судом вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи:

Судом достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.10.2021 року ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту № 3584048.

22.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3584048, за умовами якого Відповідачу надано кредит в сумі 9500 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами договору.(а.с.13-22).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору про споживчий кредит: кредитодавець зобов`язується на умовах визначених договором, на строк визначений в п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п. 1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.

Пунктом 6. даного Кредитного договору встановлено порядок укладення договору, відповідно до якого кредитний договір укладений в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в Особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальнику шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність ) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS повідомленні з мобільного телефону номеру позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бут на розсуд Товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами ( засобами) зв`язку, наданими позичальником Товариству.

Приймаючи пропозицію товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами. Паспортом споживчого кредиту та графіком платежів), договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил (п.6.3 Договору).

Відповідно до положень п. 1.2. - 1.4. договору сума кредиту 9500 грн.; кредит надається строком на 30 днів з 22.10.2021 року (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 21.11.2021 року.

Відповідно до п.1.5 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника становить 14012,50 грн.

Крім того, вимогами договору визначено комісію за надання кредиту в сумі 950 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово ( п. 1.5.1 Договору).

Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора Z59510, який відправлений на вказаний в анкеті номер мобільного телефону, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, яка міститься в матеріалах справи (а.с.38).

При укладенні договору про споживчий кредит сторонами також було погоджено графік платежів за договором (Додаток № 1), в якому міститься інформація про погодження сторонами платежів та супутніх послуг., загальний розмір яких становить 14012, 50 грн., з яких 9500,00 грн. сума кредиту, 3562,50 грн. - проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Факт надання відповідачу кредиту в сумі 9500 грн. підтверджується копією квитанції від 22.10.2021 року. (а.с.39).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3584048 від 22.10.2021 року вбачається, що сума боргу становить 19501, 83 грн., з яких 7917, 00 заборгованість за тілом кредиту, 10 634, 83 грн. заборгованість за відсотками та 950, 00 грн. заборгованість за комісією.(а.с.23).

26.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 26-07/2024 відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників.

ТОВ «Факторинг Партнерс» сплатило ТОВ «МІЛОАН» суму фінансування за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 року, що підтверджується копією платіжної інструкції № 448090005 від 26.07.2024 року.

26.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Факторинг Партнерс» підписано акт приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 року, згідно якого кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників, після чого від клієнта до фактора переходить право вимоги заборгованості від божників в кількості 21979.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 року, у вказаному реєстрі відповідач ОСОБА_1 значиться під порядковим №20397 як боржник за договором № 3584048 від 22.10.2021 року, сума заборгованості за яким становить 19501,83 грн., з яких: 7917,00 грн. - сума заборгованості за кредитом, 10634,83 грн. - сума заборгованості за відсотками та 950 грн. заборгованість по комісії.

Відповідно до розрахунку заборгованості складеного ТОВ "Мілоан"(а.с.39а-39в), вбачається, що відповідачем вносились оплати на погашення заборгованості, а саме:

03.12.2021 - 200 грн, сплата процентів по кредиту;

07.12.2021 - 100 грн сплата комісії за управління та обслуговування кредиту;

07.12.2021 -1583,00 - сплата тіла кредиту;

07.12.2021 -1543,00 - сплата процентів по кредиту.

Всього відповідно до розрахунку заборгованість відповідача перед ТОВ "Мілоан" становила 19501,83грн.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до положень частини статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Відповідно до частини 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина 3 статті 512 ЦК України).

Жодних обмежень щодо заміни кредитодавця у зобов`язанні, що випливає з кредитного договору, закон не містить, таких обмежень не встановлено.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статтей 1077,1079 цього ж Кодексу за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частина 1 статті 1078 ЦК України визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оцінка суду.

ТОВ «Факторинг Партнерс» надано належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором №3584048 від 22.10.2021 року.

Матеріалами справи підтверджено укладання кредитного договору між відповідачем та ТОВ "Мілоан" у письмовій формі.

Відповідачем не надано доказів повної оплати заборгованості ні первісному кредитору, ні позивачу у справі, а також не надано доказів відсутності заборгованості перед позивачем.

Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7917,00 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком заборгованості наданим позивачем у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, умовами кредитного договору, серед іншого, передбачений обов`язок позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у сумі 950 грн (п.1.5.1.) та комісію за обслуговування кредиту у випадку продовження користування кредитними коштами (2.2.1).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11 лютого 2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.

Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) суд зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Крім того, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними щодо недопущення включення до умов договору про споживче кредитування несправедливих для споживача умов.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 суд дійшов до висновку, що оскільки «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до умов кредитного договору у даній справі Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг Позичальнику.

Одночасно з тим, у розрахунку заборгованості нараховано позичальнику заборгованість по сплаті комісії за надання кредиту у сумі 950 гривень, а також комісії за обслуговування кредиту: 07.12.2021 у сумі 100 гривень.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачем та за які ним встановлена комісія за обслуговування кредиту. Також не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем відповідних додаткових послуг, за які має бути сплачена комісія.

Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а також фактичного надання таких послуг відповідачеві, то положення Кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у сумі 950 гривень та комісію за обслуговування кредиту у сумі 100 гривень є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відтак, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення комісії є незаконними та необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Разом з тим оскільки позичальником внесено 07.12.2021 100 гривень в рахунок сплати комісії за обслуговування кредиту - ця сума підлягає зарахуванню в рахунок погашення основної заборгованості за кредитом.

Щодо нарахування відсотків суд зазначає наступне:

В силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитуваннячи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Відповідно до умов кредитного Договору № 3584048 від 22.10.2021 року( п.1.3.) кредит надається строком на 30 днів, тобто до 22.11.2021 року.

Враховуючи вищевказану правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, а тому з 22.11.2021 року позивач не мав правових підстав нараховувати передбачені договором проценти.

Згідно розрахунку заборгованості відповідачу за 30 днів користування кредитом нараховано 3562,50 гривень.

03.12.2021 та 07.12.2021 року позичальником в рахунок погашення заборгованості за відсотками внесено оплату у розмірі 200 гривень та 1543,00 гривень. Отже залишок заборгованості за процентами, який підлягає стягненню з відповідача складає 1819,50 гривень.

В іншій частині позовних вимог про стягнення відсотків суд підстав для задоволення позову не вбачає.

Отже, підсумовуючи наведене вище, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором № 3584048 від 22.10.2021 в сумі 9636,50 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 7917,00 грн., простроченої заборгованості за процентами 1819,50 грн. та за вирахуванням комісії сплаченої за обслуговування кредиту - 100 грн.

Крім того, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 1196,98 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги позивачем подано договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 р., заявку на отримання юридичної допомоги № 509 від 01.05.2025 року, витяг з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 року, затверджені тарифи на юридичні послуги. Згідно яких витрати на правову допомогу позивача склали 9000 грн.

Відповідач не подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, надану позивачем у справі.

Проаналізувавши зміст наданих позивачем документів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд, враховуючи предмет спору, обсяг досліджених адвокатом документів, сталу практику даної категорії справ та часткове задоволення позову дійшов висновку, що за даних обставин наявні підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ « Факторинг Партнерс» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4447,20 грн., що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4,11,12,13,76,77,81,89,133,141,263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд -,

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором № 3584048 від 22.10.2021 року у сумі 9636,50 (дев`ять тисяч шістсот тридцять шість) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1196,98 (одна тисяча сто дев`яносто шість) гривень 98 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4447 (чотири тисячі чотириста сорок сім) гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, 6, офіс 521, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено 14.01.2026.

Суддя Мартинцова І.О.