_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-др/947/11/26
14.01.2026 року Київський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого - судді Огренич І.В.
за участю секретаря - Коростій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Павленко А.Л. про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення від спадкування,
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення від спадкування залишено без задоволення.

23 грудня 2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Павленко А.Л. надала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, та просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 20823,05 гривень. Також надала до суду заяву про розгляд вказаної заяви за її відсутності.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Рева Д.С. надав до суду заперечення на заяву в яких зазначив, що витрати на правову допомогу в розмірі 20823,05 гривень є неспівмірними, нереальними, надмірними та не відповідають фактично сплаченими сумам та вимогам розумності, необхідності й пропорційності.

Відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно до ч.4 ст.270 ЦПК України заява розглядається без виклику сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Київського райсуду м.Одеси від 18 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення від спадкування залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником відповідача надано договір про надання правової допомоги №123/12 від 03.12.2024, додаток №1 до договору про надання правової допомоги №123/12 від 03.12.2024, рахунок фактура №123/12-1 від 03.12.2024, платіжна інструкція №@2PL082285 від 05.12.2024.

Разом із тим, на думку суду, розмір витрат на правничу допомогу, визначений представником позивача в розмірі 20823,05 грн. є не співмірним із складністю справи, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 15000 гривень.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, про задоволення заяви частково та ухвалення додаткового рішення по справі.

Керуючись ст.220 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Павленко А.Л. про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 15000 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2026.

Суддя І. В. Огренич