ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5018/25
Провадження 2-з/362/6/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2026 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області заяву представника ОСОБА_1 адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Гребінківська селищна рада, про визнання недійсним заповіту,

в с т а н о в и в:

Через систему «Електронний суд» до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Касьяненко Д.Л. надійшла позовна заява до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, в якій він просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 02.02.2001 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лосятинської сільської ради Васильківського району, Київської області 02.02.2001 року та зареєстрований в реєстрі за №3

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Гребінківська селищна рада про визнання недійсним заповіту залишено без руху та надано строк для усунення зазначених недоліків.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки, подавши нову редакцію позовної заяви із сплатою судового збору.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засіданні (а.с. 95-96).

14.01.2026 року до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Касьяненко Д.Л. надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку загальною площею 0,33 га, за кадастровим номером: :01:013:0024, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства; Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку загальною площею 2.45 га, за кадастровим номером: :04:016:0026, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку загальною площею 0,25 га, за кадастровим номером: :01:013:0023, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, загальною площею (кв.м): 53.5, житлова площа (кв.м): 30.2, матеріали стін: цегла, Опис: житловий будинок "А", сарай "Б", криниця "К", огорожа "О". Рік побудови 1974, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що з метою недопущення істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, яке буде прийнято за результатом розгляду даної справи, та з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів Позивача, Позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту. Так, станом на дату складання даної заяви, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником вищезазначеного нерухомого майна являється, Відповідач. Вищезазначені об`єкти нерухомого майна Відповідач набув на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1-1413, виданий 02.05.2025 р. Гребінківською державною нотаріальною конторою, який оскаржується в рамках даної справи. Більше того, є всі підстави вважати, що відповідне нерухоме майно може бути продане Відповідачем з метою погашення заборгованості, на підставі Вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2019 року по справі № 357/16668/17, відповідно до якого Відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України. Окрім цього, відповідним вироком, суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 82440,00 (вісімдесят дві тисячі чотириста сорок) гривень матеріальної шкоди та 1500000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень моральної шкоди, а всього 1582440,00 (один мільйон п`ятсот вісімдесят дві тисячі чотириста сорок) гривень. Обраний вид забезпечення позову ніяким чином не спрямований на порушення прав Відповідача чи порушення прав Третіх осіб, а лише здійснюється з метою збереження немайнових та майнових прав Позивача на період розгляду даного спору. Відсутні підстави за яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

В силу вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви здійснено без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вивчивши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2)забороною вчиняти певні дії; 3)встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно вимог ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав і законних інтересів інших учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог,пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та найкращим забезпеченням інтересів дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, так як питання обґрунтованості заявлених вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суд (постанова від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 922/4587/13 та від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц.

Відповідно до частин третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Гребінківська селищна рада, про визнання недійсним заповіту.

Як вбачається із доданих до позовної заяви рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2024 року у справі №362/7298/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18.02.2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Гребінківська державна нотаріальна контора Київської області, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, задоволено частково. Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 20.08.2019 року ОСОБА_1 державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області Герасименко Л.Ю., на майно, що належало ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 , земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:013:0023, що розташована на території с. Лосятин Білоцерківського (колишнього Васильківського) району Київської області, земельну ділянку площею 0,33 га, кадастровий номер :013:0024, що розташована на території с. Лосятин Білоцерківського (колишнього Васильківського району) Київської області, земельну ділянку, площею 2,45 га, кадастровий номер :04:016:0026, що розташована на території с. Лосятин Білоцерківського (колишнього Васильківського) району Київської області. В іншій частині вимог, відмовлено (а.с.83-92). Рішення набрало законної сили.

Ухвалою Верховного Суду від 19.09.2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_4 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Гребінківська державна нотаріальна контора Київської області, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсними та визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_2 отримав свідоцтво на право на спадщину серія та номер: 1-1413, виданий 02.05.2025 р. Гребінківською державною нотаріальною конторою на майно, що належало ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 , земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:013:0023, що розташована на території с. Лосятин Білоцерківського (колишнього Васильківського) району Київської області, земельну ділянку площею 0,33 га, кадастровий номер :013:0024, що розташована на території с. Лосятин Білоцерківського (колишнього Васильківського району) Київської області, земельну ділянку, площею 2,45 га, кадастровий номер :04:016:0026, що розташована на території с. Лосятин Білоцерківського (колишнього Васильківського) району Київської області, на підставі заповіту від 02.02.2001 року складеного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Лосятинської сільської ради Васильківського району, Київської області.

У заяві щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником, не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, а посилання представника позивача на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2019 року по справі № 357/16668/17, яким, окрім цього, суд вирішив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду, а тому є всі підстави вважати, що відповідне нерухоме майно може бути продане Відповідачем з метою погашення заборгованості, на підставі Вироку. Спростовується тим, що представником позивача не було приєднано жодних доказів щодо звернення стягнення на вказане майно в порядку виконання вказаного вироку або що наявне виконавче провадження щодо виконання вказаного вироку суду.

Доводи заявника про необхідність накладення арешту на вказане нерухоме майно, які зареєстровані за відповідачем для уникнення потенційної можливості невиконання рішення суду не свідчать про наявність підстав для вжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову, оскільки такі мотиви, зважаючи на відсутність їх документального підтвердження, носять умовний, гіпотетичний характер.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним в липні 2025 року, а заяву про забезпечення позову подав в січні 2026 року, однак до вказаної заяви не додано жодних доказів того, що відповідач здійснює будь-які реальні дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна, які є предметом спору та відносно яких ставиться питання про забезпечення позовних вимог, виходячи з того, що пройшов значний проміжок часу, відповідач обізнаний щодо позову та надав до суду відзив на позовну заяву.

Разом з тим, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року в справі № 914/970/18 та від 10 листопада 2020 року в справі № 910/1200/20.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

Враховуючи викладене те, що заява про вжиття заходів забезпечення позову ґрунтується на припущеннях представника позивача і при цьому ним не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України в підтвердження фактів імовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість або підготовчі дії відчуження відповідачами нерухомого майна або наявне виконавче провадження щодо звернення на майно в порядку виконання вироку суду, суд дійшов висновку про відхилення заяви про забезпечення позову.

Відхиляючи заяву заявника про вжиття заходів забезпечення позову суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 76-78, 149-159, 247, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Гребінківська селищна рада, про визнання недійсним заповіту - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Позивач: ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 ).

Третя особа: Гребінківська державна нотаріальна контора Київської області, (08662, Київська обл., Білоцерківський р-н, прос. Науки, 2).

Текст ухвали складено 15.01.2026 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко