ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Головне управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області в особі відділ №2 у м. Дніпро ГУ ДМС в Дніпропетровській області, Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 10 червня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Ярощук О.В.

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У жовтні 2024року ОСОБА_1 подала в суд заяву про оголошення особи померлою, в якій вимагала оголосити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим.

Існування таких вимог заявниця пов`язувала із тим, що 31 січня 2003року вона уклала шлюб із ОСОБА_4 . Від шлюбу мають доньку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час шлюбу ними придбано майно, зокрема, чоловік є власником квартири АДРЕСА_1 .

Вказувала, що з 11 липня 2021року місце знаходження її чоловіка їй невідоме, усі вжиті заходи щодо пошуку чоловіка результатів не дали.

19 грудня 2023року за її заявою, рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська чоловіка ОСОБА_4 було визнано безвісно відсутнім, рішення набуло законної сили.

Наголошувала, що за її зверненням щодо зникнення чоловіка внесені відомості до ЄРДР, також проведено молекулярно-генетичну експертизу, за результатами якої збігів ДНК профілю ОСОБА_4 та ДНК профілю невідомих трупів не встановлено.

Звернення до суду мотивувала необхідністю вирішувати питання, пов`язані із нерухомим майном та іншими соціальними питаннями.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Дніпра від 10 червня 2025року заяву ОСОБА_1 про оголошення особи померлою задоволено.

Оголошено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 померлим. Датою смерті ОСОБА_4 вирішено вважати дату набрання рішенням законної сили.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про оголошення особи померлою, виходив з того, що у місці постійного проживання ОСОБА_4 немає відомостей про місце його перебування протягом останніх майже 4 років (з 11 липня 2021року), він відсутній за місцем свого проживання, розшукові заходи на час розгляду справи не дали жодного результату, розшук триває. Суд вважав, що встановлені судом обставини вказують на наявність підстав для задоволення вимог заявника та оголошення ОСОБА_4 померлим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

30 червня 2025року ОСОБА_3 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м.Дніпра від 10 червня 2025року.

В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог заяви.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно інформації ГУ ПФУ від 09 травня 2025року, ОСОБА_4 припинив отримувати нараховану пенсію по інвалідності лише з жовтня 2022року, а з цього моменту до дня звернення заявницею до суду не спливло трьох років, як це передбачено статтею 46 ЦК України.

Скаржниця наголошувала на відсутності жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_4 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу заявниця заперечила проти апеляційної скарги, заявляла, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

25 вересня 2025рокуухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 25 листопада 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.6); від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 27 квітня 2007року, ОСОБА_4 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8-9).

Відповідно до інформації ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 02 липня 2024року за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР 10 вересня 2021року були внесені відомості за ч. 1 ст. 115 КК України. Місцезнаходження ОСОБА_4 не встановлено (а.с.13).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано безвісно відсутнім (а.с.16-17).

Згідно із інформацією Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області, станом на 16 березня 2025року інформація щодо державної реєстрації смерті ОСОБА_4 відсутня (а.с.56).

Відповідно до інформації КП «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» МОЗ України від 10 березня 2025року, труп громадянина ОСОБА_4 до моргів не надходив (а.с.58).

На виконання ухвали суду від 15 квітня 2025року, ГУ ДМС України в Дніпропетровській області повідомило суд, що гр. ОСОБА_4 з 11 липня 2021року по 06 травня 2025року паспорт громадянина для виїзду за кордон не отримував (а.с.93).

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надало інформацію, що нарахування та виплата пенсії ОСОБА_4 припинена з квітня 2023року, оскільки упродовж з жовтня 2022року по квітень 2023року, пенсія останнім не отримувалася по причині «відсутній» (а.с.122-123).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи заяву про оголошення особи померлою, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що у місці постійного проживання ОСОБА_4 немає відомостей про місце його перебування протягом останніх майже 4 років (з 11 липня 2021року), він відсутній за місцем свого проживання, розшукові заходи на час розгляду справи не дали жодного результату, розшук триває.

Суд також виснував, що наведені заявником обставини та мета, з якою заявнику необхідно оголосити особу померлою, свідчать про наявність між заявником та особою, яку вона просить оголосити померлою матеріально-правового зв`язку. Існують перешкоди заявника у реалізації нею прав або виконання обов`язків, пов`язаних з відсутністю особи, яку вона просить оголосити померлою.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною першою статті 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

За загальним правилом громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Частиною першою статті 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Вказаний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).

Оголошення громадянина померлим тягне за собою ті самі наслідки, що і смерть фізичної особи, а саме: відкривається спадщина, відбувається перехід майна до правонаступників.

Підставою для оголошення особи померлою в судовому порядку є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Тож, для встановлення юридичного факту, а саме визнання людини померлою, заявникові, рідним, подружжю, дітям необхідно звернутися до суду із відповідною заявою та доданими до неї доказами безрезультатного розшуку особи, відомостей про обставини її останнього відомого місця перебування та зникнення.

Однак необхідно відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , підставою для звернення з вказаною заявою є необхідність вирішувати питання, пов`язані із нерухомим майном та іншими соціальними питаннями, у зв`язку з відсутністю тривалий час відомостей про місце перебування ОСОБА_4 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2023року, що набрало законної сили, яким ОСОБА_4 було визнано безвісно відсутнім, встановлено, що 10 вересня 2021року ВП № 6 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом зникнення безвісти гр. ОСОБА_4 .

Також, згідно відповіді КНП КЛШМД № 2 ДМР від 13 вересня 2021року № 141-1, гр. ОСОБА_4 був доставлений до приймального відділення лікарні каретою швидкої допомоги у стані алкогольного сп`яніння 11 липня 2021року, але у 07год 30хв самовільно покинув приймальне відділення КНП «МКЛ №2» ДМР. Більше звернень не зафіксовано.

Згідно висновку про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини 22 липня 2021року, складеного о/у ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, встановлено, що гр. ОСОБА_4 знаходився у лікарні.

Тож надані заявницею докази у своїй сукупності вказують на те, що ОСОБА_4 дійсно покинув місце свого проживання, після чого короткий проміжок часу перебував у лікарні, яку самовільно покинув у невідомому напрямку, з того часу відомостей про його місце перебування отримати не вдалось.

Звертаючись до суду з апеляційної скаргою, ОСОБА_3 наголошувала на відсутності жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_4 , проте вказані доводи не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки вони цілком спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що згідно інформації ГУ ПФУ від 09 травня 2025року, ОСОБА_4 припинив отримувати нараховану пенсію по інвалідності лише з жовтня 2022року, а з цього моменту до дня звернення заявницею до суду не спливло трьох років, як це передбачено статтею 46 ЦК України, є безпідставними, оскільки факт не отримування пенсії ОСОБА_4 з жовтня 2022року не спростовує того, що у місці його постійного проживання немає відомостей про місце його перебування саме з 11 липня 2021року, тобто більш як протягом трьох років.

ОСОБА_3 не надано доказів того, що ОСОБА_4 фактично отримував чи знімав з рахунку пенсію і до жовтня 2022року, з урахуванням тієї обставини, що по вересень 2022року виплата пенсії ОСОБА_4 проводилась не особисто, а через банківську установу, шляхом зарахування на розрахунковий рахунок.

Тож, факт зарахування банком в односторонньому порядку на розрахунковий рахунок ОСОБА_4 пенсії не може свідчити про те, що він вчиняв будь-які дії з цими коштами, що б могло ставити під сумнів обставини, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про його смерть.

Інші докази надані ОСОБА_1 щодо відсутності відомостей про місце перебування ОСОБА_4 більше як трьох років не спростовані заявником апеляційної скарги.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення у справі про оголошення особи померлою, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що ОСОБА_1 довела належними та допустимими доказами у своїй сукупності те, що із урахуванням положень статті 46 ЦК України, існують достатні підстави для припущення смерті ОСОБА_4 , який з липня 2021року відсутній за місцем свого проживання, відсутні відомості про місце його перебування, а заходами розшуку встановити місце його перебування не виявилось можливим.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вона не змогла повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб скаржниця надала пояснення та докази щодо обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень.

Тож, дослідивши усі докази у справі надані заявницею, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення її вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 .

Рішення Шевченківського районного суду м. Дніпра від 10 червня 2025року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 січня 2026року.

Судді: