Справа № 718/3177/25
Провадження 2/718/1174/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" січня 2026 р. м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області в особі судді Нагорного В.В.,

за участю секретаря судового засідання Якубівської В.В.,

учасники справи:

представник позивача - не з`явився,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кіцманського районного суду Чернівецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

До Кіцманського районного суду Чернівецької області через систему «Електронний суд» звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - позивач) із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 8077693 від 27.12.2022 року, в сумі 18565 грн. на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8000,00 грн.

Короткий зміст заяв по суті справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 27.12.2022 року між фізичною особою позичальником ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит № 8077693, згідно з умовами якого відповідач отримав 4700 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.

У позовній заяві представник позивача стверджує, що кредитодавець умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в сумі визначеній кредитним договором, однак відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором.

У позовній заяві представник позивача зазначив, що укладаючи кредитний договір, відповідач та кредитодавець уклали договір у вигляді електронного документа у відповідності до ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 6, 7, 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

За змістом позовної заяви, 27.04.2023 року між первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладено договір відступлення прав вимоги 95-МЛ від 27.04.2023 р., відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за кредитним договором № 8077693 від 27.12.2022 року, що укладений між кредитодавцем та відповідачем.

У позовній заяві представник позивача стверджує, що сума заборгованості відповідача становить 18565 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4700 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 13395 грн., прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить 470 грн.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 06 січня 2026 року о 10:30 год. та за клопотанням позивача зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» надати суду інформацію, яка містить банківську таємницю.

Позиції сторін та їх представників у судовому засіданні.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, судом встановлено, що у прохальній частині позовної заяви представник позивача просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 06 січня 2026 року відповідач не заперечила факт укладення нею кредитного договору, зазначила, що користувалася кредитними коштами, готова сплатити тіло кредиту, однак не впевнена у правильності нарахування відсотків, повідомила, що працює на державній роботі, її син навчається, а тому вона не зможе сплатити заборгованість, просила розстрочити виконання рішення суду для оплати боргу частинами.

Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши відповідача у судовому засіданні, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 27.12.2022 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит №8077693 (індивідуальна частина) (далі - кредитний договір).

Згідно із п.1.1. кредитного договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом, в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п.1.4. договору, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.

Сума (загальний розмір) кредиту становить 4700,00 гривень (п.1.2. кредитного договору).

Відповідно до п.п.1.5.1., 1.5.2., 1.5.3. кредитного договору, комісія за надання кредиту: 470,00 грн. яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 705.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду:12690.00 грн., які нараховуються стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду.

В п.п. 1.6., кредитного договору зазначено, що тип процентної ставки за цим договором: фіксована.

Відповідно до п.п.2.1., 3.3.2 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 *77. Позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1-1.5. та п.2.4 цього договору.

Відповідно до паспорта споживчого кредиту основні умови кредитування наступні: строк кредитування обраний клієнтом 100 днів пільговий період 10 днів, поточний період 90 днів; сума кредиту 4700,00 грн., тип кредиту кредит; мета отримання задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника; спосіб надання безготівково на рахунок з використанням карти.

Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що відповідач, з яким укладено договір №8077693 від 27.12.2022 ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором W57517, відправленим позичальнику 27.12.2022 о 18:40:47 на номер телефону НОМЕР_2 .

Виконання зобов`язань перед відповідачем за кредитним договором Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» підтверджується платіжним дорученням 90033912 від 27.12.2022 року, відповідно до якого згідно договору 8077693 ТОВ «Мілоан» надав відповідачу кошти у розмірі 4700,00 грн.

У відповідь на ухвалу суду про витребування доказів, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслав поштою до суду 26.12.2025 року лист від 19.12.2025 року № 20.1.0.0.0/7-251216/113486-БТ, в якому, серед іншого, повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). 27.12.2022 року по рахунку НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) було зарахування коштів на суму 4700,00 грн.

27 квітня 2023 року між ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги № 95-МЛ, відповідно до якого (п.1) на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

26.08.2025 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали додаткову угоду №1 до договору відступлення прав вимоги №95-МЛ від 27.04.2023 року згідно якої внесли зміни в додаток №1 до договору - форму реєстру боржників та виклали його в іншій редакції.

Виконання договору відступлення прав вимоги №95-МЛ від 27.04.2023 року підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 27 квітня 2023 року, з якого вбачається, що кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кредитора від 27 квітня 2023 року, в кількості 2188.

З витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №95-МЛ від 27 квітня 2023 року вбачається, що до нового кредитора - позивача у даній справі перейшло право вимоги за кредитним договором №8077693 від 27.12.2022 року до відповідача на загальну суму 18565,00 грн., з яких: 4700,00 грн. - залишок по тілу кредиту, 13395,00 грн. - залишок по відсотках, 470,00 грн. - залишок по комісії, про що було зазначено у претензії від 04.11.2025 року вих. №22680110/325 про погашення кредитної заборгованості, адресовану відповідачу.

Доказів погашення кредитної заборгованості перед позивачем за кредитним договором відповідач суду не надала, у суді відповідач визнала факт укладання кредитного договору та користування кредитними коштами.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагається, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Щодо відступлення права вимоги позивачу.

Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст.512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст.512 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст.ст.1077-1078 ЦК України).

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду.

Судом встановлено, що свої зобов`язання перед відповідачем за договором про споживчий кредит № 8077693 від 27.12.2022, який був укладений згідно чинного законодавства, первісний кредитор ТОВ «Мілоан» виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, натомість доказів погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед позивачем за кредитним договором відповідач суду не надала.

Щодо стягнення з відповідача суми прострочених платежів за комісією, суд зазначає наступне.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У п.1.5.1. договору про споживчий кредит № 8077693 від 27.12.2022року передбачено, що комісія за надання кредиту становить 470,00 грн., нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення (п.2.4.1. договору).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Отже, в матеріалах справи наявні докази в підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування позивачем відповідачу комісії за надання кредиту.

Наявними у справі доказами підтверджено, що права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором перейшло від ТОВ «Мілоан» до нового кредитора - позивача у даній справі у передбаченому чинним законодавством порядку.

За наведених обставин, позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення у повному обсязі.

Щодо розстрочення виконання рішення суду.

У судовому засіданні відповідач просила суд рострочити їй сплату заборгованості перед позивачем частинами, оскільки з огляду на її матеріальне становище вона не матиме можливості відразу погасити вказану заборгованість.

Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Оскільки підстав для розстрочення виконання рішення у наведеній статті не зазначено, при вирішенні усного клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, суд керується ст. 435 ЦПК України, відповідно до якої вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує щодо фізичної особи її матеріальний стан.

З огляду на складне матеріальне становище відповідача та відповідно відсутність фінансової можливості одразу сплатити усю суму заборгованості, суд вважає за можливе розстрочити виконання судового рішення щомісячними платежами в рівних частинах строком на шість місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги суд зазначає наступне.

Згідно із п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, приходить до наступних висновків.

Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії договору про надання правничої допомоги від 01 липня 2025 року №0107, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», акту №Д/7177 наданих послуг від 12.11.2025 року, детального опису надання послуг до Акту №Д/7177 від 12.11.2025 року за договором про надання правової допомоги від 01.07.2025 року.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.

У постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

Застосовуючи наведений правовий висновок, ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом Усенком М.І. робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, а також покликання відповідача на її скрутне матеріальне становище, суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в сумі 8000,00 грн є завищеним, а тому слід обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для справи до 6000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 76-81, 141, 259, 263-265, 267, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) заборгованість за кредитним договором № 8077693 від 27.12.2022 року у сумі 18565 (вісімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн 00 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_6 , в АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", МФО 300614).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. та 6000 (шість тисяч) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_6 , в АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", МФО 300614).

Розстрочити виконання рішення суду щомісячними платежами в рівних частинах строком на 6 (шість) місяців з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 08 січня 2026 року.

Суддя В.В. Нагорний