Провадження № 6/947/47/26
УХВАЛА

12.01.2026

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_1 до погашення заборгованості по зведеному виконавчому провадженню №78844853 -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 29.12.2025 року звернувся приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю.С., у провадженні якого знаходиться зведене виконавче провадження №78844853 відкрите з підстав примусового виконання виконавчих листів виданих Київським районним судом м. Одеси 29.07.2025 згідно рішення суду від 09.06.2025 у справі №947/21569/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів на суми 5000 грн, 67 513,86 грн, 153 930,64 грн, 157 812,67 грн та 18 894,29 грн, із заявою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_1 до погашення заборгованості по вказаному виконавчому провадженню.

Як вбачається у заяві , яке було підтримано у судовому засіданні стягувачем , рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2025 у справі №947/21569/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : сплачені ним кошти в якості попередньої оплати за договором поставки №1043 від 30.06.2021р. в сумі 157 812,67 гривень та пеню в сумі 18 894,29 грн., суму інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 67 513,86 грн., збитки в сумі 153 930,64 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Київським районним судом м. Одеси 29.07.2025 року були видані:

- Виконавчий лист № 947/21569/22 про стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) сплачених ним кошти в якості попередньої оплати за договором поставки №1043 від 30.06.2021р. в сумі 157 812,67 гривень та пеню в сумі 18 894,29 грн;

- Виконавчий лист № 947/21569/22 про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( НОМЕР_3 ) збитків сумі 153 930,64 грн;

- Виконавчий лист № 947/21569/22 про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) суму інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 67 513,86 грн;

- Виконавчий лист № 947/21569/22 про стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) у якості моральної шкоди 5000 гривень.

12.08.2025 року постановою Приватного виконавця відкриті виконавчі провадження № 78843824, 78844171, 78843996 та 78844338 та об`єднано зазначені виконавчі провадження у зведене виконавче провадження № 78844853. Зазначені постанови про відкриття виконавчого провадження були направленні рекомендованими листами боржнику, що підтверджується відповідними реєстрами поштових відправлень.

Окрім цього, з метою забезпечення реального виконання рішень суду 12.08.2025 винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника в межах суми звернення стягнення, про що боржник повідомлений належним чином.

Про обізнаність боржника щодо наявності самого рішення ( під час розгляду самої справи подавав заяви с процесуальних підстав та приймав участь у підготовчому засіданні але про розгляді справи по суті та проголошені рішення не був присутнім) та виконавчого провадження свідчить заява від 19.08.2025 подана його представником про зняття арешту з рахунку , на який нараховуються соціальні виплати, за змістом якої вбачається відповідна обізнаність.

Підставами для встановлення відповідного обмеження боржнику визначено як сам факт наявної заборгованості , небажання боржника здійснювати виконання рішення суду , ухилення боржника від виконання що підтверджується ігнорування викликів до виконавця та необхідність подання відомостей про доходи, свідоме введення в оману щодо місця проживання ( у заяві представника місцем проживання зазначено адреса зазначена у виконавчих листах однак, згідно Акту від 15.12.2025 за вказаною адресою боржник не мешкає, зі слів сусідів, значний час) , наявність у власності боржника транспортного засобу MITSUBISHI SIGMA, 1993 р/в., р/н НОМЕР_4 , щодо можливості ( або неможливості) реалізації якого жодних заяв від боржника не надходило та навпаки, незважаючи на наявний розшук транспортного засобу згідно постанови виконавця від 19.08.2025 , встановити місце перебування даного транспортного засобу не надалось можливим; крім того з банківського рахунку боржника вбачається що протягом з 02.06.2025 по 12.06.2025 ( під час розгляду справи про існування якої а також про суть заявлених вимог боржник був обізнаний) , через банкомати було знято більше ніж 700 000 грн, що свідчить про наявність у боржника можливості здійснити погашення заборгованості так і навмисне зняття коштів для запобіганню їх можливого арешту та примусового стягнення.

Вказані документи подавались до суду також із поданням від 29.10.2025 року, у задоволенні якого виконавцю було відмовлено ухвалою від 20.11.2025.

Судом приймається до уваги, що вказані докази подавались при розгляді подання по тому ж самому виконавчому провадженню по виконанню одного і того рішення суду стосовно той самої особи а тому є належними та допустимими про розгляді іншого подання, а крім того про розгляді іншого подання з тих самих питань суд не зв`язаний правовими висновками іншого складу суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права - стаття 8 Конституції України.

Згідно частині 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( скорочене Конвенція ) передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідна норма Конвенції міститься у статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України (скорочене ЦК України) передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

На виконання статті 2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" від 24.03.2008 № 261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, було видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 № 25-32/463 та № 25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі аліментних, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому проваджені.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом України при проведенні аналізу судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Поряд з цим, згідно з правилами ч.3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи може мати місце виключно у випадку: - коли ця особа є боржником; - невиконання нею судового рішення, ухилення від виконання зобов`язань, на строк до повного виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом постанови Верховного Суду від 19 серпня 2020 року по справі №910/8130/17, при розгляді питання про розгляд судами подання виконавця щодо тимчасового обмеження боржника у виїзді за межі України, зазначено наступне:

«відповідно до пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

Відтак якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України "Про виконавче провадження"».

Обмеження на виїзд боржника з України являє собою втручання в її право покидати країну, гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), Європейський суд визначив ці загальні стандарти щодо права на свободу пересування

Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям: - ґрунтуватися на національному законі; - переслідувати одну або декілька легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції; - відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У цій справі Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121)

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

У даному випадку суд приймає до уваги що у судовому засіданні було доведено наявність у провадженні приватного виконавця , який звернувся до суду із відповідним поданням, зведеного виконавчого провадження відкритого з підстав примусового виконання рішення суду , щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 грошових коштів , у загальної сумі 403 151,46 грн, яке не виконано.

Сукупність наданих належних та допустимих доказів, які свідчать про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та існування грошових зобов`язань, наявність у боржника можливості повністю або хоча б часткового здійснити погашення заборгованості але ігнорування викликів до виконавця , не надання відомостей щодо наявного майна та доходів, введення в оману представника та виконавця щодо місця проживання та приховування місяця перебування транспортного засобу, навмисно, у період розгляду справи зняття з банківських рахунків грошових коштів розмір яких був достатній для погашення заборгованості, надають суду змогу прийти до висновку про доведеність факту ухилення боржника від виконання рішення суду, що у відповідності до зазначених вище правових норм має наслідками можливість обмежити право боржника на вільне пересування через кордон.

Водночас встановлена поведінка боржника щодо небажання виконувати зобов`язання сторони виконавчого провадження ( з надання відомостей щодо дійсного місяця проживання, місця знаходження транспортного засобу та наявності ( або відсутності ) доходів ) дозволяє суду визначитись також із тим, що вказане обмеження прав може бути дієвим спонуканням боржника на виконання своїх обов`язків щодо виконання рішення суду ( тобто має легітимну мету) а крім того, що вказане обмеження є пропорційним меті його застосування , враховуючи не лише повне ігнорування боржником грошових зобов`язань а і навмисні дії щодо ухилення від їх примусового виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258-261,271,353,354, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_1 до погашення заборгованості по зведеному виконавчому провадженню №78844853

Тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа , до виконання зобов`язань до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчими листами № №947/21569/22, виданими 29.07.2025 Київським районним судом м. Одеси, щодо виконання рішення суду від 09.06.2025 у справі №947/21569/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 : сплачені ним кошти в якості попередньої оплати за договором поставки №1043 від 30.06.2021р. в сумі 157 812,67 гривень та пеню в сумі 18 894,29 грн., суму інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 67 513,86 грн., збитки в сумі 153 930,64 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Ухвала, у вигляді повного тексту, складено 12.01.2026.

Ухвала набирає законної сили негайно після її складення та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Також, враховуючи розгляді подання без участі особи, відносно якої встановлюються обмеження, ч.5 ст. 441 ЦПК України, встановлена можливість самого суду, який встановив обмеження, скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, за вмотивованою заявою боржника.

Суддя В. О. Луняченко