Провадження № 2/742/375/26
Єдиний унікальний № 742/4826/25
12 січня 2026 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої - судді Короткої А.О.,
за участю секретаря судових засідань - Бурмаки Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представниця позивача адвокатка Вертелецька Леся Анатоліївна, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: виконавчий комітет Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, як орган опіки та піклування, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав, -
Адвокаткою Вертелецькою Л.А. подано до суду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому він просив позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позов мотивований тим, що 02.11.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, у якому в них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
25.07.2020 шлюб було розірвано. У зв`язку з відсутністю належного догляду з боку матері після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_4 спочатку проживала в сім`ї баби матері відповідачки, а з 21.03.2024 почала проживати в сім`ї батька. За місцем проживання почала відвідувати дитячий садок.
На даний час ОСОБА_1 проходить службу у Збройних Силах України. Малолітня ОСОБА_4 проживає за місцем реєстрації батька: АДРЕСА_1 , нею опікується дід по батьковій лінії. Дитина перебуває на повному утриманні позивача. Мати проживає окремо від дочки, взагалі не бере участі у її вихованні, не забезпечує матеріально, не турбується про стан її здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не забезпечує харчуванням. ОСОБА_2 неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків.
У зв`язку з самоусуненням матері від виконання батьківських обов`язків всі питання щодо виховання дитини батько вирішує одноособово. Позивач вважає, що ОСОБА_2 свідомо нехтує батьківськими обов`язками, тому цілком виправданим є позбавлення її батьківських прав.
Позивач та його представниця у судове засідання не з`явилися, проте представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 подав письмову заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а справу слухати у відсутності сторони позивача. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка у судове засідання також не з`явилася, хоча про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим її місцем проживання та на офіційному сайті судової влади України, відзив на позовну заяву та докази, які б підтверджували заперечення проти позову засобами поштового зв`язку чи то електронного зв`язку, суду не надала.
Представник виконавчого комітету Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, як органу опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд справи без його участі.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_4 у судове засідання теж не з`явився, проте подав до суду заяву, згідно з якою просив провести розгляд без його участі.
У зв`язку з цим суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За положеннями ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_2 , 02.11.2019 ОСОБА_1 і ОСОБА_6 уклали шлюб. Прізвище відповідачки було змінено на ОСОБА_7 (а.п.8).
Відповідно до копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 , ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . ЇЇ батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.п.10).
Згідно з копією довідки №272 від 13.02.2025, мати дитини ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ЇЇ дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також зареєстрована за вказаною адресою, але не проживає (а.п.11).
Позивач, відповідно до копії свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_4 , 03.02.2023 уклав шлюб з ОСОБА_8 (а.п.12) та від даного шлюбу має двох дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_9 (а.п.13,14).
Відповідно до копії довідки №3/1614 від 31.08.2023, ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час воєнного стану з 25.02.2023 (а.п.15). Його безпосередня участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України підтверджується копією довідки №772/94 від 26.01.2024 (а.п.16) та копією посвідчення учасника бойових дій, серія НОМЕР_5 (а.п.17).
З копії довідки №114 від 12.02.2025 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за місцем реєстрації свого батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.п.18).
Згідно з копіями довідок №6 від 25.11.2024 та 12.02.2025, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікується її дід ОСОБА_5 , оскільки батько дитини захищає суверенітет та територіальну цілісність України. Софія відвідує дошкільний заклад «Журавлик» Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області з 27.03.2024. Мати участі в житті дитини не приймає. За час перебування ОСОБА_10 у дошкільному закладі, мама не цікавилася дочкою, не забирала та не приводила до закладу. Матеріальні потреби дитини не закриває (а.п.19,20).
ОСОБА_2 неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності: постановою Варвинського районного суду Чернігівської області від 06.06.2024 за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.п.21-22), постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.06.2024 за ч.1 ст.184 КУпАП (а.п.23), постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.09.2024 за ч.1 ст.184 КУпАП (а.п.24), постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.02.2025 за ч.2 ст.184 КУпАП (а.п.25-26).
Відповідно до копії характеристики №467/02-12 від 10.02.2025 ОСОБА_2 за час проживання за адресою: АДРЕСА_2 , зарекомендувала себе з посередньої сторони. Постійно вживає алкогольні напої. Має неповнолітню дитину, яка на даний час проживає з дідом та бабою в с.Журавка Прилуцького району Чернігівської області (а.п.27).
З копії довідки №5 від 12.02.2025 вбачається, що родина ОСОБА_2 з 21.09.2021 перебуває на обліку у відділі соціальної підтримки сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах, через ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, соціально-економічні проблеми, вживання алкогольних напоїв, безладність статевих зв`язків, складні стосунки з рідними. Фахівці з соціальної роботи постійно відвідували ОСОБА_2 , проводили бесіди, консультації, роз`яснення, інформували про відповідальність. Під час зустрічей і візитів у сім`ю, ОСОБА_2 здебільшого перебувала під впливом дії алкоголю. ОСОБА_2 нехтує рекомендаціями, не усвідомлює наслідків своєї поведінки, не бере участі у вихованні дочки, не цікавиться її розвитком і життям. Дитина з травня 2024 року постійно проживає з дідом та бабою (а.п.28).
Згідно з копією довідки №11 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває під наглядом КНП «ВЦМСД» з 25.04.2024. Лікаря педіатра відвідує разом з батьком, дідом, бабою. Мати не приймає участі у догляді за дитиною (а.п.29).
З копії акта обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що за даною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , однак дитина більше двох років проживає разом з дідом та бабою у с.Журавка. Стосунки між матір`ю та дитиною відсутні, мати взагалі не цікавиться дитиною, не утримує її, не виконує батьківських обов`язків. Для виховання і розвитку дитини не створено ніяких умов (а.п.30).
Органом опіки та піклування Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області було складено висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Висновок мотивований тим, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не утримує та не виховує дитину. Вже більше двох років дитина проживає окремо від неї, мати не переймається забезпеченням і утриманням своєї дитини. Із ОСОБА_2 проводилася відповідна робота працівниками Служби у справах дітей Ладанської селищної ради щодо приведення житла до норм санітарно-гігієнічних вимог, здійснення виховання дочки, працевлаштування, однак ОСОБА_2 не приймає до уваги зауваження та рекомендації. Під час зустрічей і візитів фахівців із соціальної роботи ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.п.46-47).
Охорона дитини в Україні регулюється Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини (1989 р.), міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейним кодексом України, а також іншими нормативно-правовими актами, що регулюють суспільні відносини у даній сфері.
Як зазначено в Конвенції ООН про права дитини (1989 р.), «…дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності..».
Згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України).
При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Зокрема, згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Таким чином, відповідно до ст.164, 170 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України).
При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України).
Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 (справа №753/2025/19) дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».
Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Так, у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 , будучи неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, незважаючи на постійних супровід соціальних служб та роз`яснення про необхідність зміни своєї поведінки, систематично незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки.
Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, зважаючи саме на які суд прийшов до твердого переконання про те, що ОСОБА_11 беззаперечно має бути позбавлена батьківських прав відносно своєї малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від виховання якої вона свідомо ухиляється, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не утримує матеріально, подає негативний приклад, зловживаючи спиртними напоями, не створює належні умови проживання, у зв`язку з чим суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при подачі позову.
Керуючись ст.7, 150, 152, 155, 164-165, 170 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.10-13, 18, 81, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, -
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , сплачений судовий збір у розмірі 1211 (тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12.01.2026.
Позивач, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Анна КОРОТКА