ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

12 січня 2026 року м. Чернівці

Справа № 725/8655/25

Провадження 22-ц/822/311/26

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Литвинюк І. М., Лисака І. Н., Перепелюк І. Б., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернівецького районного суду міста Чернівці від 10 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Чернівецького районного суду міста Чернівці від 10 листопада 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановити факт, що батько ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

05 січня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ) через підсистему «Електронний суд» подано апеляційну скаргу на рішення Чернівецького районного суду м. Чернівці від 10 листопада 2025 року, як особою, яка не була залучена до участі у справі, з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується його прав та обов`язків.

До апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_4 додано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як на підставу для поновлення відповідного строку посилається на те, що листом Державного бюро розслідувань від 22 грудня 2025 року, який ІНФОРМАЦІЯ_4 отриманий та зареєстрований 23 грудня 2025 року, останнього проінформовано про наявність у провадженні Чернівецького районного суду м. Чернівці судової справи № 725/8655/25.

Крім того, у вищезазначеному листі є вимога про участь ІНФОРМАЦІЯ_5 у категорії цивільних справ, предметом розгляду яких є розірвання шлюбу та/або встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини (дітей) батьком, які перебувають в провадженні Чернівецького районного суду міста Чернівці.

У зв`язку з відсутністю інформації про наявність судового провадження та ухваленого судом рішення, ІНФОРМАЦІЯ_4 був позбавлений можливості здійснювати захист державних та суспільних інтересів.

Лише 23 грудня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_6 стало відомо про наявність судових рішень (судових проваджень), в тому числі у справі № 725/8655/25, які безпосередньо впливають на його права та обов`язки, оскільки у разі задоволення позовної вимоги позивача (особи чоловічої статі призовного віку) та встановлення факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої дитини (дітей) у такої особи виникає право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Колегія суддів, вирішуючи заяву ІНФОРМАЦІЯ_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження, виходить із наступного.

Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.

У статті 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Зазначена норма визначає осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження судового рішення, що поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, але судовим рішенням вирішено питання про їх права, інтереси та (або) обов`язки.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною третьою статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Під час вирішення питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Право на апеляційне оскарження судового рішення напряму залежить від обізнаності про наявність судового спору та своєчасності отримання судового рішення суду першої інстанції.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ.

Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 204/2113/14-ц та від 25 листопада 2020 року у справі № 2-9436/2007.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (Volovik v. Ukraine, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року).

У § 53 рішення від 19 червня 2001 року у справі «Kreuz v. Poland» Європейський суд з прав людини констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Проте такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях від 13 січня 2000 року у справі «Miragall Escolano and others v. Spain» та від 28 жовтня 1998 року у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «llhan v. Turkey» ЄСПЛ констатував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи.

У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 1512/12762/12 зазначено, що: «відповідно до пункту 1 частини другої статті358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Заявник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строком оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою, з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті358 ЦПК України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження».

Верховний суд у постанові від 12 березня 2025 року у справі № 2-324/01 вказав на те, що оцінювати наявність або відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне провадження особи, яка не брала участі у розгляді цієї справи судом першої інстанції, апеляційний суд повинен виключно в тому контексті, чи пропущено строк оскарження з моменту, коли особа ознайомилася з таким рішенням або отримала його копію, а так само отримала можливість ознайомитися з відповідною судовою справою. Момент ознайомлення зі справою та/або з оскаржуваним судом рішенням має бути встановлений судом достеменно, а висновки з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Так, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржуване повне судове рішення надіслано судом для оприлюднення 11 листопада 2025 року та 15 листопада 2025 року забезпечено надання загального доступу до нього.

Листом Державного бюро розслідувань від 22 грудня 2025 року, який ІНФОРМАЦІЯ_4 отриманий та зареєстрований 23 грудня 2025 року, останнього проінформовано про наявність у провадженні Чернівецького районного суду міста Чернівці судової справи № 725/8655/25.

На час вирішення апеляційним судом питання про поважність причин пропуску ІНФОРМАЦІЯ_4 строку на апеляційне оскарження відсутні докази, які б вказували на можливість ознайомлення з рішенням Чернівецького районного суду м. Чернівці від 10 листопада 2025 року до 23 грудня 2025 року.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт у справі під час її розгляду судом першої інстанції участі не брав. В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції вирішив питання, які прямо стосуються прав та обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме, виникнення на підставі оскаржуваного рішення у позивача права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Про наявність судового провадження у справі № 725/8655/25 та ухваленого судом рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 дізнався лише 23 грудня 2025 року, що підтверджується долученим до апеляційної скарги списком, в якому зазначені справи та особи, щодо яких ухвалені відповідні судові рішення. Отже, апелянт був позбавлений можливості оскаржити рішення Чернівецького районного суду м. Чернівці від 10 листопада 2025 року у встановлені процесуальним законом строки з незалежних від нього причин.

Апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня ознайомлення апелянтом з рішенням Чернівецького районного суду м. Чернівці від 10 листопада 2025 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ІНФОРМАЦІЯ_4 пропустив з поважних причин і він підлягає поновленню.

Відповідно до вимог статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (пункт 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України).

На підставі викладеного, справа не може бути передана на розгляд колегії суддів для вирішення питання про призначення її до розгляду, оскільки до апеляційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ІНФОРМАЦІЯ_4 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 3028 грн.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Верховний Суд у постанові від 02 липня 2024 року у справі № 160/19149/23 дійшов висновку, що ставка судового збору при розрахунку його сплати за подання до суду апеляційної скарги є незмінною та повинна відповідати вимогам Закону № 3674-VI, не залежить від розміру сплаченого судового збору позивачем з понижуючим коефіцієнтом при поданні позовної заяви в електронній формі.

Отже, розмір судового збору подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині становить 1453 гривні 44 копійки ((3028*0,4)*150%*0,8).

Виходячи з викладеного, апелянту слід сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1453 гривні 44 копійки, за наступними реквізитами:

рахунок: UA0024405;

отримувач коштів: Чернівецьке ГУК/Чернівецька ТГ/22030101,

код отримувача (ЄДРПОУ): 37836095,

банк отримувача коштів: Казначейство України (ЕАП),

код банку (МФО): 899998,

код класифікації доходів бюджету: 22030101, призначення платежу - судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду, назва суду - Чернівецький апеляційний суд.

Згідно з частиною 2 статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного, відповідно до статей 185, 357 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши апелянту строк для виправлення зазначених в даній ухвалі недоліків.

Керуючись статтями 185, 356, 357 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення процесуального строку задовольнити.

Поновити ІНФОРМАЦІЯ_1 строк на апеляційне оскарження рішення Чернівецького районного суду міста Чернівці від 10 листопада 2025 року.

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернівецького районного суду міста Чернівці від 10 листопада 2025 року залишити без руху.

Надати апелянту строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків тривалістю не більше десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Роз`яснити апелянту, що у випадку неусунення вказаних недоліків у зазначений строк апеляційна скарга може бути визнана неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Литвинюк

І. Н. Лисак

І. Б. Перепелюк