УХВАЛА

13 січня 2026 року

м. Київ

справа № 541/2125/24

провадження № 61-208ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року у справі за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року АТ «ОГС «Полтавагаз» звернулось до суду з позовом до

ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача сплачені до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 13 377,60 грн, військового збору в розмірі 1 114,80 грн та судового збору в розмірі 3 028 грн, а всього 17 520,40 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 квітня 2025 року позовні вимоги АТ «ОГС «Полтавагаз» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Полтавагаз» сплачені до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5 469,34 грн, а саме: податок на доходи з фізичних осіб з відшкодування моральної шкоди в розмірі 4 176 грн, військовий збір з відшкодування моральної шкоди в розмірі 348 грн та судовий збір в розмірі 945,34 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено, як заявлених безпідставно.

Додатковим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2025 року стягнуто з АТ «ОГС «Полтавагаз» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 505,20 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року апеляційну скаргу АТ «ОГС «Полтавагаз» задоволено частково.

Додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2025 року змінено, зменшено суму витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, яка підлягає стягненню з АТ «ОГС «Полтавагаз» на користь ОСОБА_1 , з 5 505,20 грн до 2 000 грн.

В іншій частині додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2025 року залишено без змін.

03 січня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року та залишити в силі додаткове рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 порушила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки суд апеляційної інстанції розглянув справу у порядку письмового провадження, копію повного тексу оскаржуваної постанови Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року вона отримала засобами поштового зв`язку лише 12 грудня 2025 року, на підтвердження чого надала суду копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Врахувавши наведені обставини, взявши до уваги, що копію повного тексту постанови постанову Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року вручено заявниці 12 грудня 2025 року, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 та поновлення строку на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційні скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Застосування передбаченого законодавством вартісного порогу для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

У Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам наголошено на необхідності вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають, передусім, подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах, сприяти суспільним інтересам щодо забезпечення єдності судової практики й розвитку права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК Українитакож має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції з перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у здійсненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції з перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів.

Предметом спору у цій справі є вимога про стягнення коштів у загальному розмірі 17 520,40 грн, що станом на 01 січня 2026 року не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (30 х 3 328 грн = 99 840грн). Таким чином ця справа відноситься до категорії малозначних.

Касаційна скарга подана на постанову суду апеляційної інстанції ухвалену за результатом перегляду додаткового рішення суду першої інстанції, яке є невід`ємною частиною основного судового рішення, щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Оспорювана сума складає 3 505,20 грн.

Отже, касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягають касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд, взявши до уваги, що оскарженим судовим рішенням вирішено питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у малозначній справі, зменшено суму витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції з 5 505,20 грн до 2 000 грн,оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені ОСОБА_1 аргументи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої за результатом перегляду додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі.

Незгода ОСОБА_1 з розміром стягнутих судом апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції не свідчить про фундаментальне значення вирішених у цій справі питань для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення, що згідно з приписами ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частини другої статті 390, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року у справі за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати заявниці.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович