Справа №476/674/25 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/228/26
Постанова

Іменем України

12 січня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Тищук Н.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Котенко Ірини Олександрівни, на ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області постановлену 28 жовтня 2025 року під головуванням судді Чернякової Н.В., за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Єланецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Котенко І.О. звернулася до суду з заявою, в порядку окремого провадження, про встановлення факту батьківства, зазначивши заінтересованих осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Єланецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Міністерство оборони України.

Заява обґрунтована тим, що мати заявниці - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у фактичних сімейних стосунках, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася заявниця. Оскільки на час народження дитини шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не був зареєстрований, відомості про батька внесені до актового запису про народження дитини відповідно до ст. 135 СК України (за заявою матері).

З моменту народження заявниці, ОСОБА_6 визнав її своєю донькою, проживав разом, утримував, займався вихованням та піклувався про неї.

09 лютого 2023 року ОСОБА_6 був призваний на військову службу по мобілізації до лав Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час виконання військових обов`язків.

Після смерті ОСОБА_6 виникла необхідність у встановленні родинного зв`язку, з метою отримання соціального захисту членів його сім`ї на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Посилаючись на вказані обставини, заявниця просила встановити факт, що ОСОБА_6 є рідним батьком заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та внести зміни до актового запису про народження дитини.

28 жовтня 2025 року ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства залишено без розгляду.

Роз`яснено заявниці право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження.

Залишаючи вказану заяву без розгляду, суд першої інстанції, виходив з того, що метою встановлення факту батьківства є оформлення прав на спадкування після смерті ОСОБА_6 , пенсії у зв`язку з втратою годувальника, тому справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Крім того, Міністерство оборони України заперечувало проти встановлення факту батьківства, тому існує спір про право.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Котенко І.О. посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу районного суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник зазначає, що Єланецький районний суд Миколаївської області дійшов помилкового, передчасного висновку щодо наявності у даних правовідносинах спору про право. Судом не надано належну оцінку всім доказам по справі, не встановив коло учасників, між якими існує спір і на права та обов`язки яких може вплинути надалі встановлення такого факту, а також не визначено предмет такого спору. Формально послався на заперечення представника Міністерства оборони України, без встановлення реальних підстав, які б свідчили про існування спору про право у розумінні ч.6 ст.294 ЦПК України.

Зазначає, що доводи представника Міністерства оборони України щодо наявність спору про право з мотивів нібито не зазначення у поданій заяві інформації стосовно інших можливих родичів загиблого військовослужбовця, перебування останнього у зареєстрованому шлюбі, наявність інших дітей, батьків, які можуть претендувати на одноразову грошову допомогу є безпідставними.

Звертаючись до суду з поданою заявою, нею зазначено всіх відомих родичів ОСОБА_6 , його батька та дружину, на права та обов`язки яких може вплинути встановлення факту батьківства, які були залучені до справи та не заперечують щодо встановлення даного факту. Між родичами загиблого відсутні будь-які суперечності щодо походження дитини, можливих правових наслідків встановлення юридичного факту, зокрема права на отримання виплат, передбачених у зв`язку з загибеллю військовослужбовця.

Вказує на те, що не можуть бути прийняті до угави посилання представника Міністерства оборони України на застосування у даній справі правових висновків викладених Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2024 року у справі №759/1894/23, в якості обґрунтування наявності спору про право, оскільки правовідносини у справах не є подібними.

Також, окрему увагу звертає на висновки Верховного Суду викладені у справі №473/3748/22 від 06 серпня 2025 року.

Доводи відзиву Міністерства оборони України на апеляційну скаргу зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 , про що 18 вересня 2009 року виконкомом Малодворянської сільської ради Єланецького району Миколаївської області складено актовий запис про народження № 3.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відомості про батька дитини до актового запису про народження були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Матеріали справи не містять відомостей, що станом на день народження ОСОБА_1 її мати ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі.

09 лютого 2023 року ОСОБА_6 був призваний на військову службу по мобілізації до лав Збройних Сил України.

05 січня 2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, про що Єланецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено актовий запис № 1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 07 лютого 2024 року Єланецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), сповіщенням сім`ї від 23 січня 2024 року № 381, виданим начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) та постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16 (провадження № 61-24660св18), від 5 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20).

Суд першої інстанції залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі ч.6 ст. 294 ЦПК України, виходив з того, що метою встановлення факту батьківства є оформлення прав на спадкування після смерті ОСОБА_6 , призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Крім того, представник Міністерства оборони України висловив заперечення проти встановлення факту батьківства, тому справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

З висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна з огляду на таке.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства, оскільки ОСОБА_7 є її біологічним батьком, та бажала внести відповідні зміни до актового запису про своє народження з метою оформлення спадкових прав, одержання соціальної виплати у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

У статті 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

У постанові Верховного Суду від 9 квітня 2025 року у справі № 213/1448/24 (провадження № 61-12171св24) вказано, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю дитини, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Також, у cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) Велика Палата Верховного Суду вказала про відсутність спору про право між позивачем та Міністерством оборони України на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

Факт загибелі ОСОБА_6 учасники справи не оспорювали, тому, враховуючи статтю 130 СК України та статтю 293 ЦПК України, наявні підстави для звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства.

Матеріали справи також не містять відомостей про те, що особи, які також мають право на отримання грошової виплати, заперечують проти встановлення факту батьківства ОСОБА_6 щодо дитини ОСОБА_1 .

Із змісту заяв вбачається, що батько померлого ОСОБА_2 та дружина загиблого - ОСОБА_3 визнають батьківство ОСОБА_6 щодо дитини ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про неможливість розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства в порядку окремого провадження, оскільки законодавство не передбачає іншого порядку підтвердження такого факту, що має юридичне значення.

При цьому встановленням факту батьківства ОСОБА_6 відносно дитини не порушуються інтереси заінтересованої особи - Міністерства оборони України.

За викладених обставин, оскаржувана ухвала відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення у справі.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Котенко Ірини Олександрівни задовольнити.

Ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2025 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повне судове рішення складено 13.01.2026 р.