Провадження №2/760/2634/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омельяненко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Позов мотивує тим, що 03.11.2022 о 09.25 год. в м. Києві по вул. Набережно - Лугова, 3-А, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , при перелаштуванні не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, чим порушив вимоги п.13.1 ПДР України та здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався з лівого боку, під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Подільського районного суду м. Кива від 30.11.2022 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладене аміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Постанова набрала законної сили 11.12.2022.

На дату ДТП цивільно - правовова відповідальність власника «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивліьно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР №6283658 від 16.09.2023 у ПАТ «СК «Провідна».

Позивач у передбаченому законом порядку звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із повідомленням - заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, розмір матеріального збитку складає 68 174,25 грн. Страховою компанією було виплачено позивачу 28 737,92 грн. страхового відшкодування в межах страхового ліміту.

Позивач вважає, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 39 436,33 грн. (68 174,25 грн. - 28 737,92 грн.) недоплаченої завданої шкоди. Відповідно, ОСОБА_2 повинен сплатити 39 436,33 грн. недоплаченої завданої шкоди, враховуючи відповідальність страхової компанії з лімітом 160 000,00 грн., а з ПрАТ «СК «Провідна» 3 500,00 грн. за проведення експертизи про оцінку тз, 1 687,97 грн. штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, а також солідарно стянути з відповідачів судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

07.08.2023 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Шереметьєвій Л.А.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2023 відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін по справі.

27.12.2023 представник відповідача ПрАТ «СК «Провідна» подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вважає, що страхова компанія в повній мірі виконала обов`язок з відшкодування шкоди. Щодо штрафних санкцій у сумі 1 687,97 грн. зазначили, що 20.10.2023 ПрАТ «СК «Провідна» здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 28 737,92 грн. через вказану позивачем систему «Приват-Мані» відповідно до платіжного доручення №004128 від 20.01.2023 та відомості до нього №ВПТ - 000626 від 16.03.2023. Однак, у зв`язку з неотриманням коштів позивачем, вони були повернуті банком на рахунок відповідача ПрАТ «СК «Провідна». При цьому вони своїм листом №17-12/2327 від 28.06.2023 інформували представника позивача - адвоката Залевську Н.С. щодо своєчасної виплати страхового відшкодування та повернення коштів по причині неотримання їх позивачем. Таким чином, відповідач виконав свої обов`язки належним чином, відповідно до умов договору страхування та не здійснював будь-яких порушень позивача. Стосовно вимог позивача по відшкодуванню вартості проведення експертизи зазначили, що позивач з повідомленням про ДТП звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» 16.11.2022, а огляд пошкодженого майна потерпілого представником страховика було проведено 19.11.2022 (тобто на 3 робочий день), тобто з дотриманням строку, встановленого законом, тому відповідно до положень ст. 34 ЗУ «Про ОСЦВВНТЗ» страховик (відповідач) не забов`язаний відшкодовувати потерпілим витрати на проведення експертизи.

Стосовно витрат на правову допомогу зазначили, що оскільки позивачем не надано договору позивача та адвоката, що містять порядок сплати гонорару адвокату з урахуванням складності справи, часу витраченого адвокатом, обсягом послуг та ціни позову, підстави для зміни розміру гонорару, тому у задоволенні цих вимог також необхідно відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов до суду не подав.

20.02.2024 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Усатовій І.А.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Вивчивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.11.2022 о 09.25 год. в м. Києві по вул. Набережно - Лугова, 3-А, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 , при перелаштуванні не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, чим порушив вимоги п.13.1 ПДР України та здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався з лівого боку, під керуванням водія ОСОБА_1 .

Колісний транспортний засіб яким керував відповідач ОСОБА_2 на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР №6283658 від 16.09.2023 у ПАТ «СК «Провідна».

У результаті ДТП, транспортний засіб позивача отримав значні механічні пошкодження.

Постановою судді Подільського районного суду м. Кива від 30.11.2022 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладене аміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Постанова набрала законної сили 11.12.2022.

Враховуючи, що цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СК «Провідна», позивач звернувся до страхової компанії 16.11.2022 із заявою про відшкодування завданої шкоди та йому 17.03.2023 було сплачено 28 737,92 грн. страхового відшкодування в межах ліміту та франшизи, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 , підтверджується платіжною інструкцією №012163.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Як зазначив у позові позивач, з метою оцінки завданої йому шкоди, на його замовлення було складено звіт про визначення розміру вартості матераільного збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 .

За результатами проведення експертизи, експертом 05.01.2023, було складено звіт №004-23 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 , що був пошкоджений 03.11.2022. Згідно звіту вартість відновлювального ремонту становить 68 174,25 грн.

ОСОБА_1 вважає, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 39 436,33 грн. (68 174,25 грн.- 28 737,92 грн.) недоплаченої завданої шкоди. Відповідно, ОСОБА_2 повинен сплатити 39 436,33 грн. недоплаченої завданої шкоди.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зістаттею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник-особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина другастатті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальнимЗаконом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зістаттею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до пункту 1 частини другоїстатті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтями 29,32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженоїнаказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092(далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарноївартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або працездатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, щоце впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказана правова позиція також викладача в постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року справа № 592/8115/1, від 15 жовтня 2020року справа № 755/7666/19.

Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц та від 15.10.20 року (справа 755/7666/19) вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

У свою чергу, страхова компанія прийняла рішення про відшкодування 28737,92 грн.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-115бсв 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від ЗО жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61- 12032св19)

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, що складає: 68174,25 - 28737,92 = 39436,33 грн.,

Проаналізувавши встановлені у справі обставини відповідно до наведених правових норм, з урахуванням того, що стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування розміру завданої позивачу майнової шкоди, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

За змістом ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень покладається на кожну із сторін.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач в силу частини 3 статті12, частини 1 статті 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданого звіту, не спростував визначений розмір матеріального збитку та вартість транспортного засобу після ДТП, а отже не довів, що такий визначено експертним дослідженням неправильно.

Щодо вимог позивача про стягнення з ПрАТ «СК «Провідна» штрафних санкцій у розмірі 1 687,97 грн. за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, суд не вбачає підстав у його задоволенні, оскільки згідно наданого платіжного доручення №004128 від 20.01.2023 та відомості до нього №ВПТ - 000626 від 16.03.2023, відповідачем ПрАТ «СК «Провідна» 20.10.2023 було здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 28 737,92 грн. через систему «Приват-Мані», однак вони були повернуті банком на рахунок відповідача у зв`язку з неотриманням коштів позивачем.

Таким чином, судом встановлено, що ПрАТ «СК «Провідна» виконали свої обов`язки належним чином, відповідно до умов договору страхування, та не здійснювали будь-яких порушень позивача.

Щодо вимог позивача по відшкодуванню вартості проведення експертизи, судом встановлено, що позивач з повідомленням про ДТП звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» 16.11.2022, а огляд пошкодженого майна потерпілого представником страховика було проведено 19.11.2022 (на 3 робочий день), тобто з дотриманням строку, встановленого законом, тому відповідно до положень ст. 34 ЗУ «Про ОСЦВВНТЗ» страховик (відповідач) не забов`язаний відшкодовувати потерпілому витрати на проведення експертизи.

Суд вважає, що в цій частині позовні вимоги до ПрАТ «СК «Провідна» задоволенню також не підлягають.

Що стосується судових витрат, то згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд з`ясовує склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги.

У додатках до позовної заяви додана копія договору про надання правової (правничої) допомоги №260623-1 від 26.06.2023, копія акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги №260623-1 від 26.06.2023, детальний опис робіт виконаних адвокатом Залевською Н.С. у процесі надання правничої допомоги ОСОБА_1 за договором №260623-1 від 26.06.2023, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КР №000397, ордер на надання правничої (правової0 допомоги серія ВА №1056411.

Враховуючи все зазначене в сукупності, предмет та складність питання, яке було предметом розгляду судом, обсяг фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню у сумі 7 000, 00 грн, що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 141, 263 265 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1187 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 39 436,33 грн. матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, 3 500 грн. витрат за проведення експертизи та 7000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.А. Усатова