Справа № 462/7893/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Вимоги позову мотивовано тим, що 26 грудня 2019 року Залізничним районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку та не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 27 листопада 2019 року. Відповідач відмовився добровільно оплачувати аліменти, на підставі чого 02 липня 2018 року Залізничним відділом державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження. З часу переїзду за межі України, а саме з червня 2023 року по вересень 2025 року середня сума аліментів становить 26 768, 00 грн. Довідку про доходи відповідача позивачка надати не може, однак наголошує, що загальна сума доходів відповідача є вищою, ніж офіційна. Враховуючи наведене просить суд задоволити такий спосіб захисту прав дитини на аліменти відповідного рівня, як стягнення (утвердження) аліментів в твердій сумі. Крім того, просила врахувати, що спільний син сторін- ОСОБА_3 , має статус дитини із особливими потребами (дитина з інвалідністю підгрупи «А»), та потребує цілодобової опіки, що підтверджується Медико-соціальною експертною комісією (МСЕК). Також, вказала, що витрати на утримання дитини значно зросли, потреби дитини збільшились, зокрема: шкільне приладдя, навчальні зошити, здорове харчування, одяг, терапевтичні процедури, послуги психолога та інші витрати, пов`язані з ефективною підтримкою здоров`я сина сторін.

Відповідачем було подано до суду відзив, в якому він вказав, що позовні вимоги просить задовільнити частково, в розмірі 10 000 грн., з огляду на наступне. До 31 грудня 2024 року, відповідач сплачував аліменти в розмірі частини від заробітку (доходу), яка становила 25000-31000 грн., оскільки мав відповідні доходи. 31 грудня 2024 року, він припинив підприємницьку діяльність ФОП в Україні. За період з січня 2025 року по вересень місяць 2025 року, відповідач в Україні не мав жодного доходу. Звідси випливає, що він не має можливості сплачувати позивачці аліменти у твердій грошовій сумі у такому завищеному розмірі, оскільки повністю припинив підприємницьку діяльність в Україні та виїхав по відомих обставинах (мобілізація, війна) за кордон. Що стосується сплати аліментів за період з січня місяця 2025 року по лютий місяць 2025 року, в розмірі 24950 грн, з березня місяця 2025 р по червень 2025 р. в розмірі 19500 грн, а з липня 2025 р. по вересень 2025 р. в розмірі 14950 грн., то такий розмір аліментів він сплачував виходячи з тимчасових підробітків за кордоном. Виходячи з норм СК України заявив, що його матеріальне становище значно погіршилось після того як він перестав займатись підприємницькою діяльністю в Україні та переїхав за кордон, де перебуває станом на дату подання відзиву і буде перебувати до закінчення війни в Україні, а відтак не буде мати постійного доходу, який мав до 31 грудня 2024 року в Україні. Сплата аліментів в розмірах зазначених позивачкою в 2025 році відбувалася також із накопичених коштів від підприємницької діяльності за період 2023-2024 року. Більше такої можливості сплати аліментів до закінчення війни в Україні в нього не буде. Разом з тим вказав, що позивачка в своєму позові не надала жодних доказів про те, що у нього на час подання позову є значний дохід (заробіток, прибуток) з якого він би мав можливість сплачувати 25000 грн. аліментів, а надала суду завищені і надумані витрати, які чомусь повинен сплачувати тільки він. Адже в силу ст. 180 СК України, батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто батько і матір, а не тільки відповідач, як батько.

Позивачкою було подано до суду відповідь на відзив, в якому вона вказала, що у своєму відзиві відповідач зазначив, про ніби-то, не можливість сплачувати кошти в сумі 25 000 грн., бо за його словами, перебуває на підробітку. Дана позиція за період з січня 2025 року по вересень 2025 - року нічим не підтверджена. Так, відповідач дійсно не працює на даний час в Україні, оскільки зареєстрований ФОПом у Польщі (сфера діяльності: надання IT послуг). З метою уникнення відповідальності щодо сплати аліментних зобов`язань, ОСОБА_2 , змінив місце проживання а також спосіб оподаткування. Позивачка просила звернути увагу суду також на те, що відповідач виїхав за межі України на підставі призначеного статусу дитини із особливими потребами (дитина з інвалідністю підгрупи «А»).Відповідач з червня 2023 року і по день подання відповіді на відзив на позовну заяву - проживає у м. Краків, інформацію про свою фактичну адресу проживання а також інформацію щодо свого зареєстрованого місця праці відмовляється надавати, за даними позивачки останнє місце праці відповідача: IT компанія EPAM. За даними відкритих джерел мережі інтернет середні зарплати в Кракові для PHP спеціалістів (спеціальність Відповідача) з досвідом 10 + років., є типові рівні для Senior PHP (понад 10 років досвіду): трудовий договір (umowa o prace, брутто/міс.) - приблизно 12 000 - 22 000 PLN брутто/міс. для senior-рівня; медіани/діапазони в оглядах часто лежать у цій області. B2B / фактура (нетто на рахунок компанії/фрилансера) - типові пропозиції та огляди показують приблизно 16 000 - 30 000+ PLN на місяць (залежить від форми контракту, страхувань, податкових схем). У No Fluff Jobs зустрічаються оголошення Senior PHP в діапазонах ~23-30k PLN. Суму в 25 000, щомісячно також було обумовлено сторонами (усна форма), однак, не зважаючи на зазначене, відповідач ухиляється від обумовленої сплати аліментних зобов`язань. Крім того, як зазначено у розрахунках (платежах) - відповідач може сплачувати суму 25 000 грн, щомісячно. Довідку про доходи Відповідача Позивачка надати не може, однак наголошує, що загальна сума доходів відповідача є вищою, ніж офіційна. Враховуючи наведене, просить суд задоволити такий спосіб захисту прав дитини на аліменти відповідного рівня, як стягнення (утвердження) аліментів в твердій сумі.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_3 , значаться ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 /а.с.12/.

Судовим наказом Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2019 року, стягнуто із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку та не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 27 листопада 2019 року /а.с.18/.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 03 лютого 2020 року, ВП НОМЕР_5, відкрито провадження про стягнення з ОСОБА_2 , аліментів на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 /а.с.16/.

В матеріалах справи також міститься посвідчення серії НОМЕР_2 , згідно якого державна соціальна допомога призначена ОСОБА_3 , як дитині з інвалідністю підгрупи «А» /а.с.17/.

Як вбачається з витягів з Реєстру територіальної громади від 03 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , проживають за адресою АДРЕСА_1 /а.с.19-20/.

Згідно довідки від 03 жовтня 2025 року №433, ОСОБА_3 , у 2025-2026 роках навчається у 3В класі ліцею №66 Львівської міської ради /а.с.21/.

Матеріали справи також містять виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 , /а.с.22-45/, платіжні інструкції платником яких є ОСОБА_1 /а.с.48-52,58,74-75, 80/, квитанції з магазинів /а.с.53-57,60-73, 76-79, 81-83,111-112/, а також наявні квитанції за сплату комунальних послуг /а.с.84-110/

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 03 жовтня 2025 року, В7/61125867, сукупний розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів становить 855001,25 грн. /а.с.46-47/.

Суду було також надано ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 червня 2023 року, про затвердження мирової угоди між сторонами /а.с.116-117/.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ФОП ОСОБА_2 , припинив свою підприємницьку діяльність.

В матеріалах справи також містяться відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору від 14 листопада 2025 року, згідно яких відомості про дохід відповідача на території України не значиться.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття .

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Водночас, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Подані позивачем докази дають суду підстави вважати, що з моменту винесення 26 грудня 2019 року, судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина змінилися умови, визначені ч.1 ст. 192 СК України, оскільки з 2022 року на території України запроваджено правовий режим воєнного стану, що призвело до суттєвого зростання вартості продуктів харчування, одягу, засобів гігієни, медикаментів, комунальних послуг та інших обов`язкових витрат, необхідних для забезпечення належного рівня життя дитини.

При цьому, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу (іншого судом не встановлено), а дитина потребує такої допомоги. Крім того, суд зазначає, що проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України.

Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 25 000 грн., щомісячно, а тому позов підлягає задоволенню.

Водночас, оцінюючи позицію відповідача, суд зазначає наступне. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про нібито відсутність у нього можливості здійснювати матеріальне забезпечення власної дитини, оскільки вказані твердження не лише не підтверджені належними та допустимими доказами, а й прямо спростовуються поясненнями самого відповідача. Так, відповідач у ході розгляду справи підтвердив, що станом на момент її розгляду він фактично проживає та здійснює трудову діяльність поза межами території України. Водночас, на підтвердження відсутності доходів відповідачем подано виключно докази, які стосуються його діяльності на території України, що свідчить про вибірковий та свідомо обмежений характер поданих доказів.

Зокрема, суду надано лише виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо припинення підприємницької діяльності відповідача на території України. Проте, зазначений документ жодним чином не підтверджує відсутність у відповідача доходу поза межами України, зокрема на території Республіки Польща, де він фактично перебуває. Аналогічним чином не підтверджують відсутність доходів і надані відповідачем відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, податку та військового збору від 14 листопада 2025 року, оскільки вони охоплюють виключно доходи, задекларовані в Україні. Доказів же відсутності доходу на території Польщі відповідач до суду не надав, причин неподання таких доказів суду не пояснив, що дає підстави для висновку про умисне ухилення від розкриття ним реального фінансового стану.

Окремо суд звертає увагу на доводи відповідача про те, що з «відомих причин», а саме у зв`язку з війною та мобілізацією, він залишив територію України. Водночас, зазначені обставини є загальновідомими та стосуються не лише відповідача, а й його дитини, яка залишилася на території держави, де триває збройна агресія. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, піклуючись виключно про власну безпеку, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, залишивши дитину з інвалідністю на утриманні та повному догляді позивачки. При цьому, згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 03 жовтня 2025 року, відповідач допустив утворення заборгованості у розмірі 855 001,25 грн, що свідчить про систематичне, тривале та свідоме невиконання ним свого обов`язку з утримання власної дитини.

Крім того, відповідач зазначив, що до моменту завершення війни в Україні він не планує повертатися, а відтак, на його думку, не матиме постійного доходу. Суд зауважує, що відсутні будь-які об`єктивні дані, які б свідчили про неможливість відповідача працевлаштуватися або отримувати дохід за кордоном, а твердження про майбутню відсутність доходів ґрунтуються виключно на припущеннях самого відповідача. При цьому, зазначені доводи жодним чином не звільняють відповідача від обов`язку утримувати власну дитину, особливо в умовах воєнного стану, в яких перебуває дитина.

Так, судом встановлено, що відповідач створив для себе безпечні умови проживання, перебуваючи за межами України, має реальну можливість працювати та отримувати дохід, а також надавати матеріальну допомогу своїй дитині дистанційно. Водночас, замість належного виконання батьківських обов`язків, відповідач наперед декларує власну фінансову неспроможність, не вживаючи жодних дій для забезпечення мінімальних потреб дитини.

Суд також не погоджується з твердженнями відповідача про те, що позивачкою нібито заявлено завищені або надумані витрати на утримання дитини. Зазначені доводи є голослівними, оскільки відповідач не надав суду жодного альтернативного розрахунку витрат на утримання дитини, який би відповідав реальним умовам життя в Україні та враховував стан здоров`я дитини, її особливі потреби та необхідність проходження реабілітаційних заходів.

Крім того, у відзиві відповідач посилався на погіршення свого фінансового становища після виїзду за кордон. Водночас, суд зазначає, що відповідач не позбавлений можливості повернутися на територію України, продовжити підприємницьку діяльність, брати безпосередню участь у вихованні дитини, супроводжувати її на лікування та реабілітацію, а також розділити з позивачкою тягар батьківських обов`язків, замість перекладення їх виключно на матір дитини.

Також відповідачем жодним чином не спростовано обставину того, що він виїхав за межі території України, зокрема на підставі статусу дитини з інвалідністю підгрупи «А», яку фактично залишив на території України без належної матеріальної підтримки. Суд оцінює таку поведінку відповідача як таку, що свідчить про ігнорування інтересів власної дитини та зосередження виключно на задоволенні власних потреб, що з урахуванням стану здоров`я дитини та умов воєнного стану має ознаки особливої соціальної безвідповідальності.

Враховуючи вищевикладене, оскільки вимоги позивачки про зміну способу стягнення аліментів підлягають задоволенню, а позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів), суд доходить висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) в розмірі 1211, 20 грн.

На підставі викладеного та ст. 180-184, 191, 192 СК України та, керуючись ст.ст. 247 ч. 2, 263-265, 430, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити повністю.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2019 року у справі № 462/7397/19, на: стягненя з ОСОБА_2 /РНОКПП НОМЕР_3 , відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , відома адреса фактичного місця працевлаштування АДРЕСА_3 / на користь ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 / аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина, ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 / в розмірі 25 000 /двадцять п`ять тисяч гривень/ щомісячно, починаючи стягнення з 10 жовтня 2025 року і до настання повноліття дитини.

Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн.40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.І. Ліуш