Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/182/26
Провадження № 2-з/357/4/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Сомок О. А., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Запаскіна Максима Романовича про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Запаскіна Максима Романовича звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Одночасно з поданням позовної заяви представник позивача подав заяву про забезпечення позову в якій просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , в межах суми позову 1795139,84 грн.

Заява мотивована тим, що 14.12.2024 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти за розпискою, строк повернення яких настав 14.03.2025. Станом на 29.12.2025 зобов`язання відповідач не виконав, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з нього 1795139,84 грн, що складається з основної суми боргу 1680000,00 грн, інфляційних втрат 75096,00 грн та 3% річних 40043,84 грн. Зазначає, що відповідачу на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Вважає, що через значну суму боргу існує високий рівень ризику, що відповідач задля уникнення звернення стягнення на квартиру може відчужити квартиру, що утруднить виконання судового рішення в майбутньому.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з такого.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Верховного суду від 12 січня 2022 року у справі №568/525/21).

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 1795139,84 грн, що складається з основної суми боргу 1680000,00 грн, інфляційних втрат 75096,00 грн та 3% річних 40043,84 грн. За змістом заяви вбачається, що відповідач не повернув позивачу кошти отримані у позику у встановлений в розписці строк, а саме 14.03.2025, чим порушив зобов`язання, що і стало підставою звернення з позовом до суду.

Згідно матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 в порядку спадкування набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.10.2015 (на 1/2 частку квартири) та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.10.2023 (на іншу 1/2 частку квартири). Таким чином, ОСОБА_2 є одноосібним власником вказаного нерухомого майна.

Відповідно до Відповіді №2227836 від 12.01.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності (дві частки по ) належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на зазначене нерухоме майно набуте на підставіСвідоцтва про право на спадщину від 04.10.2023 та Свідоцтва про право на спадщину від 15.10.2015.

Адреса об`єкта нерухомості змінилась в результаті перейменування АДРЕСА_3 .

Отже, зі змісту позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 вбачається, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в борг за розпискою ОСОБА_2 та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

У постанові Верховного Суду від 05 травня 2025 року у справі № 466/2651/23 викладено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахування такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі 754/5683/22 викладено такий правовий висновок.

Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню. Заявлений позивачем такий вид заходів забезпечення позову, як накладення арешту на квартиру передбачений нормами чинного законодавства, відповідає предмету позову, співмірний із заявленими вимогами та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної цивільної справи.

Натомість, невжиття такого заходу забезпечення позову, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому, суддя вважає, що забезпечення позову у вказаний спосіб не завдасть шкоди відповідачу, оскільки майно залишається у повному володінні та користуванні власника, та у разі відмови у позові заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Суд роз`яснює, що відповідач має право подати вмотивоване клопотання про скасування заходів забезпечення позову в порядку, визначеному ст. 158 ЦПК України.

Як передбачено ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Ухвала суду про забезпечення позову згідно з ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 353-354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Заяву представника позивача адвоката Запаскіна Максима Романовича про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 03, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 , в межах суми позову 1795139,84 грн.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову для негайного виконання, копію ухвали направити сторонам справи.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Боржник: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 .

Суддя Білоцерківського міськрайонного

суду Київської області Олена СОМОК