Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4158/25
Номер провадження2/711/524/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Петренка О.В.,

за участю секретаря судових засідань Дмитренка О.Ю.,

представника відповідача адвоката Гнатюк А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ», в інтересах якого дії представник за довіреністю Москаленко Маргарита Станіславівна, звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 32550 грн, а також судові витрати (вхідний №18778/25, а.с.2-4).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 27 червня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №35260-06/2024. Цей кредитний договір був підписаний електронним підписом ОСОБА_1 як позичальника, що відтворений шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.8 кредитного договору №35260-06/2024.

Відповідно до п.п.1.6 п.1 кредитного договору №35260-06/2024, кошти кредиту надаються ТОВ «Аванс кредит» у готівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс кредит» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами згідно п.п.1.6 п.1 кредитного договору №35260-06/2024.

Як стверджує позивач у мотивувальній частині позову, підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс кредит», які розміщені на сайті товариства (п.п.7.6 кредитного договору).

21 жовтня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №21102024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс кредит» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №21102024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 32550 грн, з яких 10000 грн сума заборгованості за основною сумою кредиту, 17550 грн сума заборгованості за відсотками, та 5000 грн сума заборгованості за штрафними санкціями. Саме означену заборгованість позивач просить суд стягнути з відповідача шляхом ухвалення відповідного судового рішення

Крім того, у пункті 3 прохальної частини позовної заяви позивачем викладено прохання про стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 11 год 00 хв 26 червня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.38-39).

Заочний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2025 року частково задоволено позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №35260-06/2024 від 27 червня 2024 року в розмірі 24 400 (двадцять чотири тисячі чотириста) гривень, з яких 10000 (десять тисяч) гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, та 14400 (чотирнадцять тисяч чотириста) гривень сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) гривень 79 (сімдесят дев`ять) копійок.

У іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення (а.с.83-88).

10 листопада 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гнатюк А.І. подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, в якій просила суд поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, постановити ухвалу, якою скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2025 року, а справу призначити до судового розгляду (а.с.100-102).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2025 поновлено відповідачу ОСОБА_1 процесуальний строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення; прийнято до розгляду заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гнатюк Анастасії Іванівни про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26 червня 2025 року в цивільній справі №711/4158/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; призначено судове засідання з розгляду заяви про перегляд заочного рішення о 08 год 40 хв 01 грудня 2025 року (а.с.117).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.12.2025 задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гнатюк Анастасії Іванівни про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 26 червня 2025 року в цивільній справі №711/4158/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Скасоване заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2025 року у цивільній справі №711/4158/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; визнано справу малозначною та її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначений розгляд справи по суті о 14 год 10 хв 05 січня 2026 року (а.с.135-137).

19 грудня 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Гнатюк А.І. до суду поданий відзив на позовну заяву, в прохальній частині якого цей учасник справи просить суд ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, розподіливши судові витрати відповідно до закону.

Заперечення проти позовних вимог представник позивача обгрунтовує тим, що з 25 березня 2023 року відповідач призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та проходить службу по даний час. З 30 жовтня 2024 року вибув на виконання бойових завдань до Сумської області, де перебуває по даний час.

У зв`язку з цим, представник відповідача робить висновок, що на відповідача з 25 березня 2023 року як на військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не підлягають нараховуванню штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його призову.

Також представник відповідача звертає увагу на те, що за наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом).

Крім того представник відповідача у відзиві на позов, обгрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем коштів у кредит. Такий висновок грунтується на тому, щоні в змісті кредитного договору, ні в будь-яких інших документах оформлених при наданні кредитних коштів, всупереч вимог Закону України «Про платіжні послуги», реквізити повного карткового рахунку відповідача не зазначено, жодних доказів отримання коштів саме відповідачем, матеріали справи не містять. Це, на переконання представника відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позову.

І на сам кінець, представник відповідача просить врахувати, під час ухвалення судового рішення, фактичні витрати відповідача на правничу допомогу адвоката в розмірі 14 950 гривень, розподіливши їх відповідно до закону (вхідний №51718, а.с.145-147).

Представник позивача Москаленко М.С. у судове засідання, що призначено о 14 год 10 хв 05 січня 2026 року, не з`явилася, причин не прибуття у судове засідання суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як безпосередньо позивача, так і ОСОБА_2 як його представника, що були отримані цими учасниками справи 19.12.2025 (а.с.142 зворот, 143 зворот). Водночас представник позивача за довіреністю Москаленко М.С., у пункті 4 прохальної частини позовної заяви, висловила прохання до суду здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача і, у випадку неявки в судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.4).

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гнатюк А.І. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково повідомила, що факт укладення кредитного договору сторона відповідача не заперечує, однак заперечує факт отримання кредитних коштів, розмір яких обумовлений означеним договором.

05 січня 2026 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 08 год 40 хв 12 січня 2026 року (а.с.163).

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену письмово, а також процесуальну позицію представника відповідача, висловлену як письмово, так і під час проголошення вступного слова, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 27.06.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №35260-06/2024 (далі Кредитний договір), який підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W3250 (а.с.5-9).

Згідно п.1.1 Кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 10000.00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.1.2 Кредитного договору, тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту: 27 червня 2024 року. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 24 жовтня 2024 року.

Згідно п.1.4 Кредитного договору, за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредиту. Тип процентної ставки фіксована.

Пунктом 1.4.1 Кредитного договору обумовлено, що процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього договору.

Відповідно до п.1.5 Кредитного договору, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору.

Згідно п.1.6 Кредитного договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта уключаючи використання реквізитів платіжної картки №5375-41ХХ-ХХХХ-3381, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надання без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.

Відповідно до п.3.1 Кредитного договору, за користування кредитом товариством нараховуються виключно проценти. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п.3.2 Кредитного договору, сума кредиту, проценти за користування кредитом, нарахована неустойка (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором.

Пунктом 3.3 Кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за цим договором здійснюється в межах строку кредитування, зазначеного в п.1.2 договору, починаючи з дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом). При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня.

Згідно п.4.1.2 Кредитного договору, у разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі відповідно до процедури встановленої чинним законодавством України.

Пунктом 5.3 Кредитного договору сторони обумовили, що у випадку прострочення клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного в Графіку платежів, Товариство у перший день прострочення нараховує штраф у розмірі 50% від суми, одержаної клієнтом за цим договором, при цьому загальний розмір нарахованого штрафу не може перевищувати граничні обмеження, встановлені нормами чинного законодавства України про споживче кредитування. Штраф підлягає оплаті клієнтом протягом строку кредитування.

Відповідно до п.7.1 Кредитного договору, цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п.1.2 цього договору.

У судовому засіданні 05.01.2026 представник відповідача адвокат Гнатюк А.І. (ордер серії СА №1140581 від 31.10.2025, згідно якого повноваження адвоката не обмежуються, а.с.148) беззаперечно визнала той факт, що між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем як позичальником був укладений 27.06.2024 договір про надання фінансового кредиту №35260-06/2024.

Частиною 1 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У суду не виникло обґрунтованого сумніву щодо добровільності визнання представником відповідача факту укладення відповідачем 27.06.2024 договору про надання фінансового кредиту №35260-06/2024.

Як вбачається з Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №3526-06/2024 від 27 червня 2024 року, яким є Графік платежів, що підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором W3250, останній мав повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними у наступні дати: 21 липня 2024 року в сумі 3750 гривень 00 копійок; 15 серпня 2024 року в сумі 3750 гривень 00 копійок; 09 вересня 2024 року в сумі 3750 гривень 00 копійок; 04 жовтня 2024 року в сумі 3750 гривень 00 копійок та 24 жовтня 2024 року в сумі 13000 гривень 00 копійок. Усього: чиста сума кредиту 28000 гривень 00 копійок; сума кредиту за договором 10000 гривень 00 копійок; проценти за користування кредитом 18000 гривень 00 копійок; реальна річна процентна ставка 11188,14%; загальна вартість кредиту 28000 гривень 00 копійок (а.с.9 зворот - 10).

Крім того, 27 червня 2024 року відповідачем ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором W3250 Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови кредитування ТОВ «Аванс Кредит», з урахуванням побажань споживача, яким є відповідач ОСОБА_1 (а.с.11-12).

Із листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №3466_40 від 10.04.2025 судом встановлено, що означеного дня ТОВ «Аванс кредит» через ТОВ «Універсальні платіжні рішення» здійснило перерахування грошових коштів в сумі 10000 грн, що відповідає сумі кредиту, отриманого відповідачем ОСОБА_3 на виконання умов Кредитного договору, шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідача із призначенням платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 , що відповідає масці картки, що зазначена у п.1.6 Кредитного договору (а.с.13).

Також у судовому засіданні був досліджений договір факторингу №21102024 від 21.10.2024, що укладений між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як «фактором» та ТОВ «Аванс Кредит» як «клієнтом» (далі Договір факторингу, а.с.14-16).

Відповідно до п.1.1 Договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно п.1.2 Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

21 жовтня 2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як фактором та ТОВ «Аванс кредит» як клієнтом підписано та скріплено печатками сторін акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу №21102024 від 21 жовтня 2024 року (а.с.17).

Суд звертає увагу учасників справи, що з аналізу п.1.2 Договору факторингу суд встановив, що цим правочином момент набуття позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників, які зазначені у відповідних реєстрах, виключно з моментом підписання сторонами договору факторингу і акту прийому-передачі реєстру боржників та не пов`язує цей момент зі сплатою фактором на користь клієнта коштів на виконання умов Договору факторингу.

Із Витягу з Реєстру боржників від 21 жовтня 2024 року до Договору факторингу суд встановив, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №35260-06/2024 у загальній сумі 32550 гривень 00 копійок, з яких: 10000 гривень 00 копійок - сума заборгованості за основною сумою боргу, 17550 гривень 00 копійок - сума заборгованості за відсотками, та 5000 гривень 00 копійок сума заборгованості по штрафним санкціям (а.с.18).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №35260-06/2024 від 27 червня 2024 року, складеного директором ТОВ «Аванс кредит» Кожухаром А.А. за період з 27 червня 2024 року до 21 жовтня 2024 року, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 32550 гривень 00 копійок, з яких: 10000 гривень 00 копійок - сума заборгованості за основною сумою боргу та 22550 гривень 00 копійок - сума заборгованості за відсотками. Також із означеного письмового доказу суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 не здійснював сплати суми кредиту та/або відсотків за його ним користування. Крім того, аналізуючи означений письмовий доказ, суд встановив, що ТОВ «Аванс кредит» здійснило нарахування ОСОБА_1 як позичальнику штрафу на загальну суму 5000 грн за період з 22.07.2024 до 21.08.2024 (а.с.19-20).

Також у судовому засіданні були безпосередньо досліджені довідки військової частини НОМЕР_2 №3528 від 01.07.2023, №588 від 24.04.2023, 08/2163 від 27.03.2025 та витяг з наказу №73-ОС від 25.03.2023, зі змісту яких суд встановив, що відповідач, починаючи з березня 2023 року, проходить військову службу під час мобілізації, а з 30 жовтня 2024 року - залучений до виконання бойових завдань у Сумській області (а.с.153, 153 зворот та 154).

Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами як на підтвердження своїх позовних вимог, так і заперечень проти них, дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі Закон №675), пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону №675).

Статтею 12 Закону №675 визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону №675).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Таким чином, суд встановив, що позивач як новий кредитор набув права вимоги до відповідача за Кредитним договором на підставі Договору факторингу, що був укладений між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Частинами 1,2 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частинами 1,2 ст.1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Кредитного договору, суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на відповідних умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: W3250.

Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання ним у кредит від ТОВ «Аванс кредит» грошових коштів у сумі 10000 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов Кредитного договору у строки, передбачені цим правочином.

Водночас матеріалами справи підтверджується той факт, що сума кредиту, яка була обумовлена між ТОВ «Аванс кредит» та ОСОБА_1 і відображена у п.1.1 Кредитного договору, була отримана відповідачем шляхом перерахування на його картковий рахунок, маска-картки № НОМЕР_3 (а.с.13).

У зв`язку з цим, суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів перерахування відповідачу суми кредиту згідно укладеного ним Кредитного договору.

Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту, що обумовлена у п.1.1 Кредитного договору, в сумі 10000 грн як позикодавцю ТОВ «Аванс кредит», так і його правонаступнику в спірних правовідносинах: ТОВ «ФК «ЄАПБ», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 10000 грн в рахунок погашення за основним боргом (тілом кредиту) підлягає задоволенню.

Крім того суд звертає увагу учасників справи, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження невиконання первинним кредитодавцем умов Кредитного договору в частині перерахунку коштів, зокрема такі не долучені представником відповідача ані до заяви про перегляд заочного рішення, ані до відзиву на позовну заяву, а також не заявлено клопотання про витребування відповідного засобу доказування.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 5000 грн, то суд зазначає про таке.

Пунктом 5.3 Кредитного договору сторони обумовили, що у випадку прострочення клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного в Графіку платежів, Товариство у перший день прострочення нараховує штраф у розмірі 50% від суми, одержаної клієнтом за цим договором, при цьому загальний розмір нарахованого штрафу не може перевищувати граничні обмеження, встановлені нормами чинного законодавства України про споживче кредитування. Штраф підлягає оплаті клієнтом протягом строку кредитування.

Крім того, з розрахунку заборгованості за кредитним договором №35260-06/2024 від 27 червня 2024 року, складеного директором ТОВ «Аванс кредит» за період з 27 червня 2024 року до 21 жовтня 2024 року, суд встановив, що ТОВ «Аванс кредит» здійснило нарахування ОСОБА_1 як позичальнику штрафу на загальну суму 5000 грн за період із 22.07.2024 до 21.08.2024 (а.с.19-20).

Частиною 1 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Водночас ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем);

3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі.

Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і не скасований на час розгляду судом цієї справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що хоч умовами Кредитного договору сторони і обумовили нарахування та сплату позичальником штрафу в розмірі 50% від суми, одержаної клієнтом за Кредитним договором, але не більше ніж граничні обмеження, встановлені нормами чинного законодавства України про споживче кредитування, проте п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позичальники, у період воєнного стану, звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях.

У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу в розмірі 5000 грн слід відмовити, визнавши обгрунтованими заперечення представника відповідача проти задоволення означеної позовної вимоги.

Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 17550 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1.2 Кредитного договору, тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту: 27 червня 2024 року. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 24 жовтня 2024 року.

Згідно п.1.4 Кредитного договору, за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредиту. Тип процентної ставки фіксована.

Пунктом 1.4.1 Кредитного договору обумовлено, що процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Суд, перевіривши нарахування позивачем розміру боргу за нарахованими та несплаченими процентами за користування відповідачем сумою кредиту, керуючись ст.627 ЦПК України, а також умовами Кредитного договору встановив, що їх розмір визначений неправильно.

Так, за період строку кредиту (з 27.06.2024 до 24.10.2024) розмір відсотків, згідно умов Кредитного договору, які мав сплатити кредитодавцю відповідач, становить 18000 грн (10000 грн х 0,015 = 150 грн; 150 грн х 120 днів = 18 000 грн).

Проте ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2013, що набрав чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Відповідно до пункту 17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (тобто, з 24.12.2023 до 21.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 22.04.2024 до 19.08.2024 включно); починаючи з 20.08.2024 та надалі - 1%.

Проте відповідно до п. 1.4.1 Кредитного договору процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього договору. Тобто, з аналізу означеної умови Кредитного договору суд встановив, що у період строку кредитування (з 27.06.2024 до 24.10.2024) щоденна процентна ставка є фіксованою і становить 1,5%/день.

Частиною 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Суд, проаналізувавши умови Кредитного договору, в контексті щоденної відсоткової ставки за користування кредитом протягом строку кредитування, у взаємозв`язку із положеннями ч.5 ст.8, ч.5 ст.12 та п.17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», встановив, що умова п.1.4.1 Кредитного договору щодо сплати щоденних відсотків за користування сумою кредиту, починаючи із 20.08. до 24.10.2024, в розмірі 1,5%/день є нікчемною, оскільки порушує права відповідача як споживача кредитних послуг щодо відповідності умов Кредитного договору положенням Закону України «Про споживче кредитування» в контексті максимальної щоденної відсоткової ставки, що визначена цим нормативно-правовим актом, починаючи з 24.12.2023.

У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що за період часу з 20.08.2024 до 21.10.2024 включно (оскільки позивач набув право вимоги щодо розміру відсотків за Кредитним договором, що розраховані первинним кредитором за період з 27.06.2024 до 21.10.2024, тобто до часу укладення Договору факторингу, а.с.19), відсотки за користування відповідачем як споживачем кредитними коштами підлягають перерахунку з призми щоденної відсоткової ставки в розмірі 1% замість 1,5%.

Таким чином, розмір відсотків, які підлягали сплаті відповідачем на користь первинного кредитора ТОВ «Аванс кредит», а відповідно і перейшли правом вимоги до позивача на підставі Договору факторингу, є наступним:

1)за період часу із 27.06.2024 до 19.08.2024 включно, тобто за 54 календарних дні, розмір відсотків, що підлягали сплаті відповідачем з метою належного виконання умов Кредитного договору складає 8100 грн (10000 грн х 0,015 = 150 грн (розмір відсотків за 1 день користування кредитом); 150 грн х 54 дні (кількість днів між 27.06.2024 та 19.08.2024 включно) = 8100 грн);

2)за період 20.08.2024 до 21.10.2024 включно, тобто за 63 календарних дні, розмір відсотків, що підлягали сплаті відповідачем з метою належного виконання умов Кредитного договору (ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» ) складає 6300 грн (10000 грн х 0,01 = 100 грн (розмір відсотків за 1 день користування кредитом); 100грн х 63 дні (кількість днів між 20.08.2024 та 21.10.2024 включно) = 6300 грн).

Отже, сукупний розмір відсотків, що підлягали сплаті відповідачем на користь первинного кредитора ТОВ «Аванс кредит» у період строку кредитування з урахуванням положень ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», складає 14400 грн.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором у частині розміру відсотків, вказувала на те, що відповідач як військовослужбовець, призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, має право на пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не підлягають нараховуванню проценти за користування кредитом на весь час його призову.

Надаючи правову оцінку запереченням представника відповідача, суд зазначає про таке.

Загальновідомим фактом є те, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала чинити злочин агресії проти України у формі широкомасштабного військового нападу.

У зв`язку із цим Президент України Указом від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (далі - Указ), ввів в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався. Станом на момент прийняття цієї постанови воєнний стан не скасований.

У пункті 2 Указу Президент України постановив: військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати визначені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Крім того, Президент України у пункті 1 Указу від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» постановив: оголосити та провести загальну мобілізацію.

Отже, враховуючи зазначені вище акти Президента України, з 24 лютого 2022 року та станом на момент розгляду справи в Україні (на всій її території) діє воєнний стан та проводиться загальна мобілізація. А отже, з настанням особливого періоду вся структура Збройних Сил України та інші військові формування як цілісний організм почали функціонувати в умовах особливого періоду та були переведені на організацію і штати воєнного часу.

Пунктом 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин (станом на день укладення Кредитного договору, тобто на 27.06.2024), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Аналіз змісту цієї норми права свідчить, що вона поширюється на дві категорії військовослужбовців: 1) військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (вказана пільга надається означеним військовослужбовцям на весь час їх призову); 2) інші військовослужбовці, до яких належать військовослужбовці, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України (вказана пільга надається цим військовослужбовцям під час дії особливого періоду). Крім того означена норма права також розповсюджується на дружину (чоловіка) означених категорій військовослужбовців.

Як встановлено судом, починаючи з 25 березня 2023 відповідач ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, що підтверджується довідками військової частини НОМЕР_2 №3528 від 01.07.2023, №588 від 24.04.2023, 08/2163 від 27.03.2025 та витягом з наказу №73-ОС від 25.03.2023 (а.с.153, 153 зворот, 154). Також судом встановлено, що відсотки за користування кредитними коштами, первинним кредитодавцем нараховані за період з 27.06.2024 до 21.10.2024 (а.с.19-20), тобто у період, коли відповідач проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що на відповідача як військовослужбовця, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто йому не нараховуються проценти за користування кредитом.

За наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом). Даний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року в справі №642/548/21 (провадження № 61-9565св22), що застосовується судом на виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що оскільки ТОВ «Аванс кредит» як первісним кредитодавцем здійснено нарахування відповідачу відсотків за користування кредитним коштами за період з 27.06.2024 до 21.10.2024, що правом вимоги перейшли до позивача у зв`язку з укладенням Договору факторингу, беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 , починаючи з 25.03.2023 і дотепер, є військовослужбовцем, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, тому, керуючись пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позовна вимога про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитним коштами є необгрунтованою, оскільки такі нараховані у період часу, коли відповідач був військовослужбовцем, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Отже, в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 17550 грн як заборгованості за процентами слід відмовити, визнавши обгрунтованими заперечення представника відповідача проти задоволення означеної позовної вимоги.

Що стосується прохання позивача, викладеного у п.3 прохальної частини позовної заяви від 18.04.2025 (вих.№009132808), про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача понесених судових витрат, то суд зазначає про таке.

Із досліджених судом матеріалів позовної заяви вбачається, що судові витрати позивача складаються лише із витрат на оплату судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 3028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів №106872 від 15.04.2025 (а.с.1). Інших доказів, понесених позивачем судових витрат, матеріали означеної позовної заяви не містять.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором обгрунтованими і задовольнив їх на суму 10000 грн (заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), що складає 30,72% від ціни позову (10000 грн / 32550 грн), тому з відповідача на користь позивача, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в сумі 930,20 грн, тобто 30,72% від розміру сплаченого позивачем судового збору (3028 грн х 0,3072).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до відповідача ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково в розмірі 10000 грн, з яких: 10000 грн заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту). Крім того з відповідача на користь позивача слід стягнути 930,20 грн - судового збору, що визначений пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам. У іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Щодо розподілу витрат відповідача на надання професійної правничої допомоги згідно п.2 прохальної частини відзиву на позовну заяву від 19.12.2025 (вхідний №51718, а.с.145-147), то суд зазначає про таке.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частинами 1, 2 ст. 15 ЦПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 60 ЦПК України).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.07.2012 (далі Закон №5076) закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону №5076, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 30 Закону №5076, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.1, п.1,4 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Оскільки представник відповідача адвокат Гнатюк А.І. заявила про стягнення понесених судових витрат, а також надала відповідні засоби доказування в справі, що розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, до часу переходу суду до стадії ухвалення судового рішення, тому цим учасником справи дотримано положення ч.8 ст.141 ЦПК України.

Водночас розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України).

Як встановлено судом, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу до відзиву на позовну заяву представником відповідача додано копії: 1) ордеру серії СА №1140581 від 31.10.2025, відповідно до якого Адвокатське бюро «Анастасії Гнатюк» (далі АБ «Анастасії Гнатюк») в особі адвоката Гнатюк А.І. надає правничу допомогу ОСОБА_1 в Придніпровському районному суді м. Черкаси на підставі договору про надання правничої допомоги №05/25 від 07.05.2025 (а.с.148); 2) договору про надання правничої допомоги №05/25 від 07 травня 2025 року, що укладений між ОСОБА_1 та АБ «Анастасії Гнатюк» (а.с.150-152); 3) акту приймання-передачі послуг (наданої правничої допомоги) від 10.12.2025 за договором №05/25 від 07.05.2025 (а.с.149).

Відповідно до договору про надання правничої допомоги №05/25 від 07.05.2025 (далі Договір №05/25) суд встановив, що предметом договору є, зокрема те, що замовник доручає, а АБ «Анастасії Гнатюк» бере на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим договором, надавати замовнику правничу допомогу та здійснювати захист і представництво законних інтересів замовника у цивільній, адміністративній чи кримінальній справі будь-якого характеру чи відношення, в тому числі у виконавчому провадженні (п.1.1 Договору №05/25).

Послуги, зазначені в Договорі №05/25, виконуються АБ «Анастасії Гнатюк» на платній основі та становлять 2300 грн за 1 годину роботи (п.4.1 Договору №05/25). Розмір оплати, в разі надання послуг на платній основі, визначається відповідно до актів виконаних робіт або звітів про проведену роботу (п.4.2 Договору №05/25). В разі виконання послуг АБ «Анастасії Гнатюк» на платній основі, замовник зобов`язаний оплатити послуги Бюро протягом 10 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням/постановою/ухвалою суду будь-якої інстанції (п.4.3 Договору №05/25).

З акту приймання-передачі послуг від 10.12.2025 до Договору №05/25 суд встановив, що на виконання Договору №05/25 АБ «Анастасії Гнатюк» надало ОСОБА_1 таку правничу допомогу: ознайомлення із заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі 711/4158/25 (1150 грн); складання та подання заяви про скасування заочного рішення у справі №711/4158/25 (2300 грн); участь у судовому засіданні про скасування заочного рішення у справі №722/4158/25 (2300 грн) та складання та подання відзиву на позовну заяву у справі №711/4158/25 (9200 грн).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/4158/25, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24).

У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання відповідачу правничої допомоги АБ «Анастасії Гнатюк» в особі адвоката Гнатюк А.І. в справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, суд констатує, що представником відповідача надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості.

Суд погоджується з представником відповідача, що тривалість ознайомлення із заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №711/4158/25, складання заяви про його перегляд та складання відзиву на позовну заяву в справі №711/4158/25, що сукупно складають 5 год 30 хв, є реальними і необхідними для надання означених видів правничої допомоги.

Водночас суд звертає увагу учасників справи, що такий вид правничої допомоги, що зазначений представником позивача в акті приймання-передачі послуг, як участь у судовому засіданні про скасування заочного рішення суду у справі №711/4158/25, що мало місце у грудні 2025 року, згідно досліджених матеріалів справи, не наданий адвокатом Гнатюк А.І. відповідачу ОСОБА_1 , оскільки розгляд заяви про перегляд заочного рішення, за результатами якої постановлена ухвала від 01.12.2025, був проведений у відсутність представника відповідача з підстав надходження від цього учасника справи заяви про розгляд заяви у її відсутність (вхідний №48524, а.с.132).

У зв`язку з цим, суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 12 650 грн (14950 грн 2300 грн (вартість участі у судовому засіданні про скасування заочного рішення)), є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

Зокрема, суд констатує, що адвокат Гнатюк А.І., з метою підготовки заяви про перегляд заочного рішення в справі №711/4158/25, здійснила ознайомлення з матеріалами цивільної справи №711/4158/25 на підставі однойменної заяви від 31.10.2025 (а.с.92-93), підготовила та подала заяву про перегляд заочного рішення (а.с.100-102) та підготовила відзив на позовну заяву (а.с.145-147), а також брала участь у судовому засіданні 05.01.2026.

З аналізу статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Це означає, що позивач, як особа, яка заперечує зазначений відповідачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язана навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження своїх доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 137 ЦПК України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладені в постановах від 13.03.2025 у справі №275/150/22 (провадження № 61-13766св24) та від 22.10.2025 у справі № 761/415/24 (провадження № 61-6667св25), що застосовуються судом з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України

За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що зменшення розміру витрат на правову допомогу, отриману відповідачем, у визнаному судом обгрунтованому розмірі (12650 грн), без відповідної заяви іншої сторони у спорі - позивача, є порушення вимог статті 13, частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень ст.13, 137 ЦПК України викладений в постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №361/10208/23 (провадження № 61-12269св24), що судом застосовується з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.

Як встановлено судом із матеріалів справи, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» заперечень щодо витрат на правничу допомогу до суду не подало, а також не подало і клопотання про їх зменшення, хоча відзив на позовну заяву разом із долученими до нього засобами доказування, в тому числі і тими, на підставі яких представник відповідача обгрунтовує розмір витрат на професійну правничу допомогу, що поніс відповідача, був отриманий позивачем через підсистему «Електронний суд» 19.12.2025 о 15 год 41 хв (а.с.156).

Водночас, ч. 1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позивачем були пред`явлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 32 500 грн, які судом задоволені частково в розмірі 10 000 грн, що складає 30,72% від загальної ціни позову (10000 грн / 32550 грн), тому суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних відносин принципу пропорційності визначення судових витрат, визначивши розмір витрат на правничу допомогу, що надана відповідачу, в розмірі 69,28%, що відповідає розміру позовних вимог, у задоволенні яких судом позивачу відмовлено (100% - 30,72%).

У зв`язку з цим, керуючись п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню з позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» пропорційно розміру позовних вимог у задоволенні яких позивачу відмовлено, що у грошовому виразі складає 8 763,92 грн (12650 грн (розмір витрат на правничу допомогу, що визнаний судом співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову) х 0,6928 (розмір позовних вимог у задоволенні яких позивачу відмовлено)).

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що саме 8 763,92 грн підлягає стягненню з позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь відповідача ОСОБА_1 як витрати на правничу допомогу, що останньому надавались АБ «Анастасії Гнатюк» в особі адвоката Гнатюк А.І.

Керуючись ст. 516, 527, 530, 610, 628, 634, 638, 1046, 1049, 1050, 1077, 1082 ЦК України, п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.8, 12, п.17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», ст. 4, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 89, 133, 141, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту) за договором про надання фінансового кредиту №35260-06/2024 від 27 червня 2024 року в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 930 (дев`ятсот тридцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

У іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 8763 (вісім тисяч сімсот шістдесят три) гривні 92 (дев`яносто дві) копійки.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 12 січня 2026 року.

Сторони в справі:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий: О. В. Петренко