Справа № 307/2241/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 січня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Кожух О.А.,

суддів - Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 липня 2025 року у справі № 307/2241/25 (суддя Чопик В.В.) за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 13.02.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 625786835 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.

Вказує, що первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 8700 грн 13.02.2024 на банківську карту № НОМЕР_1 хх-хххх-1952, вказану відповідачем у заяві при укладенні кредитного договору.

Зазначає, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, а в подальшому між вказаними сторонами було укладено Додаткові угоди № 26 та 32 до даного договору, відповідно до яких до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 625786835.

Вказує, що первісний кредитор та ТОВ «Таліон плюс» на виконання договору факторингу №1 підписали реєстр прав вимоги №280 від 16.04.2024, за яким від первісного кредитора перейшло право вимоги до ТОВ «Таліон плюс».

В подальшому, 10.10.2024, між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №10/1024-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 625786835. На виконання вказаного договору факторингу між сторонами було підписано реєстр прав вимог №2 10.10.2024, за яким право вимоги до боржника ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

Також вказує, що 29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №б/н від 29.05.2025 за договором факторингу від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором № 625786835 на загальну суму 41107,50 грн.

На підставі наведеного позивач, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за Кредитним договором № 625786835 в сумі 41107,50 грн., що складається з 8700 грн. заборгованості по тілу кредиту; 32 407,50 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Вказує, що заявлена позивачем сума підтверджується випискою з особового рахунку на період 29.05.2025-05.06.2025.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 липня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Рішення суду мотивоване тим, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання за кредитним договором від 13.02.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення договору відступлення права вимоги від 28.11.2018. Суд прийняв до уваги той факт, що доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу стороною позивача також не подано. Відтак, суд дійшов висновку про відсутність права вимоги у позивача за зобов`язаннями у кредитному договорі №625786835 від 13.02.2024.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

На це рішення подало апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС». Товариство вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції встановлено факт укладення відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», отримання грошових коштів у визначеному розмірі та факт їх неповернення.

У своїх доводах щодо належної вимоги Фінансової компанії «ЕЙС» до боржника за кредитним договором, апелянт посилається на п. 2.1 Розділу 2 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, яким передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Вказує, що відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, Реєстр прав вимоги означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору.

Стверджує, що Реєстр не є разовим документом, оскільки Договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін.

Зазначає, що згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

Вказує, що 16.04.2024 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 280 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 22 402,50 грн. (Додаток №13 до позовної заяви). Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

16.04.2024 підписано реєстр прав вимог №280, тобто вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем - 13.02.2024. Зазначає, що на підтвердження переходу права вимоги за реєстром прав вимоги № 280 від 16.04.2024 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, позивачем долучено до суду першої інстанції акт звірки взаємних розрахунків та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги за вищезазначеним реєстром та виконання фактором своїх обов`язків за договором факторингу .

Вказує, що відповідно до п.1.2. перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

У своїх доводах посилається на поданий суду додаток № 19 до позовної заяви, а саме витяг з реєстру боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025, яким підтверджується, що від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 41 107,50 грн.. Крім того вказує, що на підтвердження переходу права вимоги за реєстром прав вимоги № б/н від 29.05.2025 до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025, позивачем долучено до суду першої інстанції платіжну інструкцію, що свідчить про сплату ціни продажу за вищезазначеним реєстром та виконання фактором своїх обов`язків за договором факторингу (Додаток №21 до позовної заяви).

Апелянт вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на недоведеність переходу права вимоги в зв`язку з тим, що скаржником не долучено докази, що підтверджують оплату договорів факторингу.

На спростування вказаних висновків суду першої інстанції зазначає, що для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) первісного кредитора зі сторони ТОВ «Таліон Плюс» згідно з договором факторингу №28/1118-01 28.11.2018 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у реєстрі прав вимоги № 280 від 16.04.2024 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості відповідача по кредитному договору) до позовної заяви додано акт звірки взаємних розрахунків та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги (Додаток 14 до позовної заяви).

Вказує також, що додатково, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ «Таліон Плюс» зі сторони ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» згідно з договором факторингу 10/1024-01 від 10.10.2024 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у реєстрі прав вимоги № 2 від 10.10.2024 до договору факторингу 10/1024-01 від 10.10.2024 (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості відповідача по кредитному договору) до позовної заяви додано платіжна інструкція (Додаток 17 до позовної заяви). А для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» зі сторони Позивача згідно договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у реєстрі боржників № б/н від 29.05.2025 до Договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 (до якого входило також відступлення права вимоги щодо заборгованості Відповідача по Кредитному договору) до позовної заяви додано Платіжна інструкція (Додаток 21 до позовної заяви).

Щодо переходу прав вимоги між первинними кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та наступним фактором ТОВ «Таліон Плюс» позивачем додано ряд копій рішень судів апеляційної інстанції, для врахування судом як судової практики.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Межі розгляду справи апеляційним судом

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не належить до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини та застосовані норми права

Судом встановлено, що 13.02.2024 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №625786835 в електронній формі (а.с. 61-71)

Згідно з п. 2.1. кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії на суму 8700 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених в цьому договорі, додатках до нього та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».

Згідно з пунктом 2.3 цього договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 8700 грн 13.02.2024.

Відповідно до п.3.1 Позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Згідно з вказаним пунктом договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу (а.с.62).

Згідно з пунктом 4.7 Договору верифікація позичальника здійснена шляхом отримання інформації про позичальника з офіційного джерела, а саме через систему BankID НБУ 31.01.2024 (а.с.63)

Відповідно до п.4.10.7 договору позичальник ознайомився з усіма істотними умовами оферти та надав згоду на укладення кредитного договору шляхом електронного підписання відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.64).

Згідно з умовами договору рекомендована дата дострокового повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є закінчення дисконтного періоду кредитування 14.03.2024, тобто протягом 30 днів (п.7.1 а.с.64). Відповідно до п.7.3 Кінцева дата повернення криту 15.3.2029 (а.с.64).

Розділом 8 Договору кредитної лінії визначено вартість послуг кредитодавця та ціну договору.

Так орієнтовна реальна річна процентна ставка з припущенням користування кредитом протягом дисконтного періоду зі сплатою процентів за базовою ставкою складає 90465,53 відсотків річних (п. 8.4 договору а.с.66).

ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язання за кредитним договором виконало, надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 8700,00 грн. шляхом перерахування на карту № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням від 13.02.2024 (а.с.22).

Звертаючись до суду з позовом ТзОВ «ФК «ЕЙС» зазначає про те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 625786835 від 13.02.2024 до боржника ОСОБА_1 .

Позивачем ТОВ «ФК`ЕЙС» до справи подано виписку з особового рахунка за кредитним договором №625786835 від 13.02.2024, згідно з якою станом 05.06.2025 у ОСОБА_1 наявна заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 41107,50 грн, що складається з наступного: 8700 грн. заборгованість по кредиту; 32407,50 грн. - заборгованість по відсоткам (а.с.80).

Судом встановлено, що 28.11.2018 між первісним кредитором ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступає ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТзОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Строк дії договору закінчується 28.11.2019 (п.8.2). З моменту переходу права вимоги від Клієтна до Фактора згідно відповідного Реєстру прав вимоги, підписаного сторонами за умовами цього договору, фактор набуває статусу володільця бази персональних даних боржників, права вимоги до яких відступаються згідно з цим договором (а.с.129-131).

Надалі ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» до договору факторингу укладали додаткові угоди, якми подовжували строк дії договору (а.с.128-134, 140, 141).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №280 від 16.04.2024 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 22402,50 грн. (а.с.121-123)

10.10.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу № 10/1024-01, строк дії якого закінчується 31.12.2024 (а.с.110-116).

У п.п. 1.3. договору факторингу № 10/1024-01 визначено, що «право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строку платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Пунктом 1.2. визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме в реєстрах прав вимог. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку (п. 4.1. договору). Цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності її у сторони) (п. 8.1. договору).

Відповідно до витягу з реєстру боржників за договором факторингу № 10/1024-01 від 10.10.2024 від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 41107,50 грн (а.с.107-109).

29.05.2025 ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» (позивач) зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» (ціна продажу) за плату, а ТзОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступив ТзОВ «ФК «ЕЙС» (позивачу) право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с.96-102).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК «ЕЙС»» не надало належних доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №625786835, оскільки кредитний договір був укладений 13 лютого 2024 року, а договір факторингу, за умовами якого одному з попередніх факторів - ТОВ «Таліон Плюс» передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто задовго до укладення самого кредитного договору. Отже, ТОВ «ФК «ЕЙС»» не набуло прав первісного кредитора, а тому не має права пред`являти свої вимоги за кредитним договором №625786835, укладеним 13 лютого 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі N 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15.

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі встановлено, що правовідносини за договором кредитної лінії №625786835 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 виникли 13 лютого 2024 року, тобто значно пізніше, ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору вказано відступлення прав вимог, зазначені у Реєстрах прав вимоги. Разом з тим, до вказаного договору позивачем подано лише форму реєстру прав вимоги, яка не містить індивідуалізованого предмету договору, тобто щодо яких угод перейшло право вимоги до нового кредитора.

На а.с. 121 міститься «Реєстр прав вимоги № 280 від 16.04.2024»; на а.с. 123 міститься рядок (як частина таблички), в якому зазначено «226, ОСОБА_1 » та цифри, які розміщені у семи ячейках. Така інформація жодним чином ніким не посвідчена

Таким чином, у справі відсутні документи, які підтверджують перехід права вимоги до ОСОБА_1 від первісного кредитора до позивача відсутні Витяги з реєстрів прав вимог, оформлені з дотриманням вимог ДСТУ 2732:2023 «Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять», що застосовують у роботі державних органів, органів місцевого самоврядування, установ, підприємств, організацій, будь-яких інших юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, а також технічних комітетів зі стандартизації.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги, тобто станом на 28.11.2018, не були погоджені усі його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора та не могли бути охоплені зобов`язання відповідача ОСОБА_1 , які виникли після укладення цього договору, тобто з 13.02.2024.

З вищенаведеного слідує, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором від 13.02.2024 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення договору факторингу № 28/1118-01 у 2018 році. Відтак, суд вважає, що у ТОВ «Таліон Плюс», як Фактора, не виникло право вимоги за зобов`язанням відповідача, яке він міг би передати на підставі договору факторингу від 28.11.2018.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

Враховуючи вищенаведену норму ст.263 ЦПК України, апеляційний суд вважає недоцільним досліджувати подану до апеляційної скарги позивачем практику суду апеляційної інстанції, оскільки висновки судів апеляційного суду не є обов`язковими для врахування судом.

У даній справі договір кредиту було укладено після договору факторингу, за умовами якого одному з попередніх факторів - ТОВ «Таліон Плюс» передано право вимоги за кредитними договорами, а тому немає підстав вважати, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача.

Попри наведене, щодо відсутності доказів оплати за договорами факторингу, слід вказати наступне.

Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу, не надано належних і допустимих доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.

Висновки апеляційного суду

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки представником позивача вірно встановлених судом першої інстанції обставин.

При цьому суд вважає, що посилання позивача на продовження строку дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року додатковими угодами не спростовує необхідності чіткого визначення предмета договору на момент його укладення, адже правочин є чинним лише за умови визначеності його істотних умов, а предмет договору факторингу має бути конкретно визначений.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді