Провадження №4-с/592/1/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Алфьорова А.М., при секретарі Зінченко Г.С., заявника ОСОБА_1 , без фіксації процесуальної дії технічними засобами, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нелін Віталій Григорович, Зарічний відділ державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з вказаною скаргою, яку мотивує тим, що 29.05.2024 р. в межах виконавчого провадження № 75142548 державним виконавцем Неліним В.Г. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу, а саме постанови № 518317 виданого 29.04.2024 р. УПП в Сумській області, а також постанову про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. В подальшому з його банківського рахунку НОМЕР_1 в СФ АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто суму 1099 грн. 70 коп. із формуванням «стягнення 1099 грн. 70 коп. ВП № 75142548 з виконання виконавчого документу: постанова № 518317 виданий 29.04.2024 р. документ видав: УПП в Сумській області на осн. Док. ВК № 240531PBNKI09. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29.05.2024 р. у справі № 591/4636/24 відкрито провадження за його позовом до ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі стосовно скасування постанови БАД № 518317 від 29.04.2024 р. Враховуючи той факт, що постанова суду була оскаржена протягом строку оскарження, вона не набрала законної сили, тому у Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 29.05.2024 р. були відсутні підстави приймати її до виконання та вчинення будь-яких дій, спрямованих на стягнення боргу. Більше того, в подальшому вказана постанова була скасована 20.08.2025 р. рішенням Зарічного районного суду м. Суми по справі № 591/4636/24 залишеним в силі постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2025 р. Діями державного виконавця безпідставно стягнуті кошти за постановою БАД № 518317 від 29.04.2024 р., яка не набрала на той час законної сили та була в подальшому скасована та стягнуто виконавчий збір за безпідставно порушеним виконавчим провадженням, чим порушені його права. Просить суд: визнати протиправними дії Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із стягнення грошових коштів у сумі 1099 грн. 70 коп.; стягнути із Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 1099 грн. 70 коп., як безпідставно набуті.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 скаргу підтримав, просив задовольнити.

Представник Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, надали відзив на скаргу, просили відмовити у задоволенні скарги з викладених у відзиві підстав.

Державний виконавець Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нелін В.Г. у судове засідання не з`явився.

Суд, заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні в Зарічному відділі державної виконавчої служби у м. Суми перебувало виконавче провадження № 75142548 з примусового виконання постанови УПП в Сумській області від 29.04.2024 р. щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 680 грн.

29.05.2024 р. державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Неліним В.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови № 518317 виданого 29.04.2024 р. УПП в Сумській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у сумі 680 грн. ВП № 75142548.

29.05.2024 р. державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Неліним В.Г. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження загальна сума мінімальних витрат 351 грн. 70 коп.

29.05.2024 р. державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Неліним В.Г. винесено постанову про стягнення боргу стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у сумі 68 грн.00 коп.

29.05.2024 р. державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Неліним В.Г. винесено постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 .

З матеріалів скарги вбачається, що постанова № 518317 від 29.04.2024 р. УПП в Сумській області була оскаржена заявником ОСОБА_1 у встановлений законом строк у судовому порядку, що підтверджується ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29.05.2024 р.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.08.2025 р. скасовано постанову серія БАД № 518317 від 29.04.2024 р. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та стягнуто з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 605 грн. 60 коп.

Постановою Другого апеляційного суду від 03.11.2025 р. рішення суду від 20.08.2025 р. у справі № 591/4636/24 залишено без змін.

У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі "Сокуренко і Стригун проти України" ЄСПЛ указав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність.

У справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria, заява N 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження (частина перша, пункт 1 частини другої статті 19 КАС України у відповідній редакції).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виконання постанов про накладення адміністративних стягнень врегульовано у статтях 298-305 у розділі V КУпАП.

Зокрема, у статті 304 КУпАП передбачено, що питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

У статті 305 КУпАП передбачено, що контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями статей 447 та 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто, зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця як окремої категорії адміністративного спору.

У частині першій цієї статті зазначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подав скаргу на дії та рішення державного виконавця у виконавчому провадженні щодо примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Такі справи (про накладення адміністративного стягнення) розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами, іншими органами (посадовими особами) в порядку, встановленому КУпАП, яким передбачено порядок примусового виконання постанов про накладення адміністративного стягнення. Проте цим Кодексом не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 757/62025/17.

Тобто, суд приходить до переконання, що в разі оскарження дій чи рішень органу державної виконавчої служби щодо здійснення виконавчого провадження з примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення, відповідний спір має розглядатися у порядку, передбаченому КАС України.

Оскільки у скарзі ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а не за наслідками розгляду цивільної справи, тому суд приходить до висновку про неможливість розгляду скарги в порядку цивільного судочинства, тому провадження по скарзі в цій частині підлягає закриттю.

Схожого висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 28.08.2023 р. у справі № 707/349/22.

Щодо вимоги заявника ОСОБА_1 про стягнення з Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на його користь безпідставно набутих коштів у сумі 1099 грн. 70 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

На час розгляду скарги, правова оцінка діям державного виконавця в межах ВП № 75142548, з урахуванням обставин викладених у цій ухвалі, не надана, рішення не прийнято.

Зі змісту скарги вбачається, що предметом спору є оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, який повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а також безпідставність набуття державним виконавцем грошових коштів, що свідчить про приватно-правовий характер спірних правовідносин саме в частині вимоги щодо безпідставності набуття коштів.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року у справі № 910/12267/23 зазначено, що "оскільки відповідно до наведених норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Водночас, у разі неповернення таких коштів у встановлений законом строк, зокрема внаслідок ненадання органом стягнення відповідного подання (висновку) органу державного казначейства), платник має право на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 ЦК України (такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 551/1099/21, від 21 травня 2019 року у справі № 910/2569/18)".

Тобто, вимога ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, у разі визнання дій або бездіяльності державного виконавця протиправними.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження по скарзі ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нелін Віталій Григорович, Зарічний відділ державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Андрій АЛФЬОРОВ