Справа № 344/9551/25
Провадження № 2/344/662/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

при секретарі судового засідання - Дутки Р.-І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 01.02.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ», Первісний кредитор, Кредитодавець, та відповідач уклали Кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Первісного Кредитора та ознайомився з актуальною редакцією Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ». Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, зареєструвався на сайті Кредитодавця, під час чого пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками Сайту, тобто вказав свої персональні ідентифікаційні дані. Відмова відповідача від проходження верифікації чи не надання інформації та документів, необхідних для її проведення, має наслідком відмову Кредитодавця від встановлення ділових відносин з Позичальником та від укладення з Позичальником Кредитного договору

Таким чином, під час укладення Кредитного договору Первісним кредитором

здійснено ідентифікацію та верифікацію відповідача згідно з вимогами,

встановленими Постановою Національного банку України «Про затвердження Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», що передбачено та погоджено умовами Кредитного договору.

Згідно з Правилами, до укладення Кредитного договору, Позичальнику для

ознайомлення в особистий кабінет надано Паспорт споживчого кредиту Оскільки відповідач погодився з умовами, запропонованими в Паспорті споживчого

кредиту, шляхом його підписання за допомогою одноразового ідентифікатора, Первісний кредитор сформував та надав Відповідачу оферту щодо укладення Кредитного договору.

Отже, Кредитний договір підписано Відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора - 24837, що є належним і допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Після здійснення акцепту Позичальником, Кредитодавець наклав на Кредитний договір кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника із кваліфікованою електронною позначкою часу. Вказані дії підтверджуються положеннями Кредитного договору, а також Довідкою про ідентифікацію.

Крім того, приймаючи умови Кредитного договору, відповідач підтвердив, що йому у доступній та зрозумілій формі була надана вся передбачена частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», чинного на момент укладення договору, а також статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» інформація. Відповідач також підтвердив

ознайомлення зі змістом статті 25 Закону України «Про споживче кредитування» та з Правилами.

Таким чином, у Кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови

щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним

коштами, розміру і типу процентної ставки.

Відповідно до умов Кредитного договору, Позичальник зобов`язується сплатити

Кредитодавцю комісію за надання кредиту в сумі 550,00 гривень, порядок сплати якої визначено умовами Кредитного договору. Отже, Позичальнику перераховується сума

в розмірі 5500,00 гривень.

На виконання умов Кредитного договору, 01.02.2024 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № НОМЕР_1 , що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію Кредитодавця. Первісний Кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Повідомленням від Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з відміткою та додатком до нього

21.10.2024 між Первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого позивачеві відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.

На підтвердження переходу права вимоги за Реєстром Боржників до Договору

Факторингу, позивач долучає платіжну інструкцію, що свідчить про сплату ціни

продажу (виконання позивачем своїх обов`язків за Договором Факторингу

Однак, оскільки відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі 41914,40 гривень, яка складається з наступного: 6050,00 гривень - заборгованість по кредиту; 35 864,40 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - штрафні санкції згідно умов договору. Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку за період 21.10.2024 - 15.05.2025

Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за Кредитним договорам.

За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 41 914,40 гривень, що складається: 6 050,00 гривень - заборгованість по кредиту; 35 864,40 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с. 1-12).

04 серпня 2025 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Безсмертним С.М. надано до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що згідно Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 з 11.03.2022 перебував на військовій службі у

військовій частині НОМЕР_3 . ОСОБА_1 є дружиною

військовослужбовця - ОСОБА_2 . Проходження військової служби солдатом ОСОБА_2 було включно до 12.09.2024, тобто за період перебування на військовій службі ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 не повинні нараховуватись відсотки за кредитним договором.

Таким чином, на ОСОБА_1 , як на дружину військовослужбовця, поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час призову чоловіка, який є військовослужбовцем.

Відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за кредитним договором, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, задоволенню не підлягають, оскільки відповідач як дружина військовослужбовця звільняється від сплати процентів за кредитними договорами.

Чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з 11.03.2022 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 , тому штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом НЕ повинні нараховуватись з на час перебування чоловіка - ОСОБА_2 на військовій службі.

Всупереч частини п`ятої статті 8 Закону України "Про споживче

кредитування", в укладеному договорі визначені розміри процентних ставок на день та стандартна на день, які значно перевищують максимально дозволену законом 1 % на день.

Таким чином, враховуючи, що відсотки за кредитом повинні нараховуватись за період з 13.09.2024 по 21.10.2024 року, як і зазначено у Розрахунку заборгованості, тобто протягом 39 днів і з відсотковою ставкою 1%.

Відповідно, розмір відсотків за кредитним договором повинен

нараховуватись наступним чином: 5500,00 грн. * 1% * 39 днів = 2145,00 гривень.

Відповідач зазначає, що позивачем нараховано боржнику комісію

неправомірно, а тому слід відмовити у її задоволенні.

Відповідач вважає, що з ОСОБА_1 повинно бути стягнуто заборгованість у розмірі 7645,00 гривень, що складається з наступного: 5500,00 гривень - тіло кредиту, 2145,00 гривень - відсотки за кредитним договором.

Відповідач просить задовольнити частково позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» про стягнення заборгованості з відповідача заборгованість у розмірі 7645,00 гривень (а.с. 92-95).

26 серпня 2025 року надано до суду представником позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» Поляковим С.М. через систему «Електронний суд» додаткові пояснення позивача

Позивач зазначає, що отримав докази перебування чоловіка відповідача на військовій службі в період з 11.03.2022 по 12.09.2024.

Таким чином, у період з 13.09.2024 по 21.10.2024 проценти мали нараховуватись за такою формулою: 5500 (тіло кредиту) *1% = 55,00 гривень - нарахований відсоток за день в гривень, 55*39= 2 145,00 гривень - нараховані відсотки за весь строк кредитування в грн.

Позивач звертає увагу, що позивачем жодних нарахувань за кредитним договором не здійснювалось.

Таким чином, загальна заборгованість станом на момент подання

позовної заяви складається з: 8 195,00 гривень - загальна заборгованість; 5500,00 гривень - тіло кредиту; 2 145,00 гривень - заборгованість по відсотками, 550,00 гривень - заборгованість за нарахованими комісіями.

Відповідач не здійснював жодних платежів за заборгованістю за кредитним договором.

При укладенні Кредитного договору № 00-9605905 від 01.02.2024

Позичальник погодився з умовами, визначеними у пункті 1.5 цього Договору, та

зобов`язався сплатити Кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 10,00 % від суми Кредиту, що складає: 550,00 гривень

Позичальник повністю усвідомлював та прийняв на себе всі зобов`язання, передбачені Кредитним договором.

Відповідач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 00-9605905 від 01.02.2024 у розмірі 41 914,40 гривень, яка складається з 6 050,00 гривень заборгованості за тілом та 35 864,40 гривень заборгованості за відсотками (а.с. 102-114).

Процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 травня 2025 року дану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 64-65).

Ухвалою суду від 02 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 66-67).

Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» про витребування доказів задоволено у повному обсязі (а.с. 137-139).

Пояснення учасників справи у судовому засіданні.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві зазначено про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Учасники справи у судове засідання, призначене на 07 січня 2026 року, не з`явилися, тому суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Порядок надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» затверджено Наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» № 05-01/24 від 05.01.2024 (а.с. 14-18).

01 лютого 2024 року ОСОБА_1 ознайомилася із основними умовами кредитування у Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ», на підтвердження чого до позовної заяви долучено Паспорт споживчого кредиту, який відповідач підписала одноразовим ідентифікатором 69972 (а.с. 19-20).

Після ознайомлення із основними умовами кредитування ОСОБА_1 у електронній формі уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» договір №00-965905 від 01.02.2024, який підписала за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 24837, який направлений на її мобільний телефон НОМЕР_4 , на що вказує довідка про ідентифікацію (а.с. 21).

За умовами вказаного вище Договору кредитної лінії №00-965905 від 01.02.2024, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (пункт 1.1). Сума ліміту кредитної лінії 5500,00 гривень (пункт 1.2).

Строк дії кредитної лінії 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування 26.01.2025 (пункт 1.3).

Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме на 26.02.2024, та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (пункт 1.4).

Стандартна процентна ставка складає 2,47 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеної в пункті 1.3 цього договору (пункт 1.5.1).

Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10 % від суми кредиту, що складає 550,00 гривень, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього договору (пункт 1.6).

Кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту 01.02.2024. Сума кредиту нараховується кредитодавцеві в розмірі 5500 гривень на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу 4149-62ХХ-ХХХХ-2700 (пункт 2.8).

Строк дії договору становить 360 днів (пункт 7.2) (а.с. 54-58).

Про підтвердження факту перерахування ОСОБА_1 01.02.2024 суми кредиту у 55000,00 гривень на рахунок № 4149-62ХХ-ХХХХ-2700 за договором №00-965905 від 01.02.2024 свідчить інформаційна довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з додатком (а.с. 22-25).

Факт належності картки № № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , як і факт перерахування на неї Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» 01.02.2024 суми кредиту у сумі 55000,00 гривень за договором №00-965905 від 01.02.2024 відповідачем не спростовано. Докази, які б такий факт спростовували в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №00-965905 від 01.02.2024 за період 21.10.2024 - 15.05.2025 та детального розрахунку заборгованості, заборгованість складає 41914,40 гривень, з яких: 6 050,00 гривень - заборгованість по кредиту; 35 864,40 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 гривень - строкова заборгованість за сумою кредиту; 0,00 гривень - строкова заборгованість за процентами; 0,00 гривень - штрафні санкції згідно умов договору (а.с. 29-31).

Звертаючись до суду зі вказаним позовом, позивач посилається на те, що право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 00-965905 від 01.02.2024 перейшло до нього на підставі договору факторингу.

Так, 21.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ», Клієнт, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», Фактор, уклали договір факторингу №21102024-МК/Ейс, за умовами якого його сторони погодили, що Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перехід від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги (а.с. 32-38).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» здійснило оплату Товариству з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 21.10.2024 (а.с. 38 зворот - 40).

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №21102024-МК/Ейс від 21.10.2024, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором №00-965905 від 01.02.2024 у розмірі 41914,40 гривень, з яких: 6 050,00 гривень - заборгованість по кредиту; 35 864,40 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с. 41-42).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» зареєстровано як юридична особа, ідентифікаційний код 42986956 (а.с. 51).

Згідно Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 та довідок,

ОСОБА_2 з 11.03.2022 року перебував на військовій службі у

військовій частині НОМЕР_3 та брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а.с. 98-104)

ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця - ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с. 105).

Згідно довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та виписки по рахунку, ОСОБА_1 було емітовано карту, на яку зараховано 5500,00 гривень (а.с. 141-142).

Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду

за результатами розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої-другої статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно частини першої-другої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).

Частина перша статті 638 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» у електронній формі укладено договір кредитної лінії №00-9682021 від 20.03.2024 року, який є електронним правочином.

Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» у повному обсязі виконало зобов`язання, надавши відповідачу кредит.

Натомість, як зазначено в позовній заяві, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором №00-965905 від 01.02.2024 не виконувала, суму кредиту та відсотки в повному обсязі за користування не повернула.

Докази, які б спростовували зазначене, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором №00-965905 від 01.02.2024.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 02.10.2020 № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Тому з підстав, заявлених в позові, з позичальника підлягають стягненню проценти, які є звичайною платою за користування грошима, нараховані за період до прострочення боржника відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит).

Відповідно до виписки з особового рахунку, детального розрахунку заборгованості, довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №00-965905 від 01.02.2024 складає 41914,40 гривень, з яких: 6050,00 гривень - заборгованість по кредиту; 35 864,40 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 гривень - строкова заборгованість за сумою кредиту; 0,00 гривень - строкова заборгованість за процентами; 0,00 гривень - штрафні санкції згідно умов договору.

Вимога про стягнення з ОСОБА_1 суми тіла кредиту у розмірі 6050,00 гривень є обґрунтованою, оскільки згідно наданих суду доказів кредит, який надано попереднім позикодавцем Відповідачу, становить 5500,00 грн.

Включення вже позивачем до суми тіла кредиту комісії є безпідставним та не ґрунтується на вимогах закону.

Докази, які б спростували наявність суми заборгованості в частині тіла кредиту у розмірі 5500,00 гривень, в матеріалах справи відсутні.

Відтак, сума тіла кредиту у розмірі 5500,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому позовних вимог про стягнення з відповідача комісії за даним позовом не пред`являлося, а тому суд позбавлений можливості самостійно стягнути цю суму.

А тому позовну вимогу про стягнення тіла кредиту слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача суму кредиту в розмірі 5500,00 гривень, у задоволенні решти позовних вимог про стягнення тіла кредиту слід відмовити.

Вирішуючи вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною першої статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 Цивільного кодексу України).

Частиною четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

За умовами Договору №00-965905 від 01.02.2024 кредит надавався на 360 днів. Стандартна процентна ставка складає 2,47 % в день.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути нараховані проценти, які розраховані за період з 01.02.2024 по 21.10.2024 (згідно розрахунку заборгованості, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ»).

Тобто нарахування відсотків відбувається в межах узгодженого сторонами кредитного договору строку кредитування.

Разом з тим, щодо відсоткової ставки за користування кредитом, суд зауважує наступне.

Згідно пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Частиною дев`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, чоловік відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з 11.03.2022 по 12.09.2024 перебував на військовій службі.

Отже, за період перебування на військовій службі ОСОБА_2 його дружині ОСОБА_1 не повинні нараховуватись відсотки за кредитним договором, відповідно у період з 13.09.2024 по 21.10.2024 проценти підлягають нарахуванню.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Кредитний договір був укладений з відповідачем 01 лютого 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Таким чином, у період з 13.09.2024 по 21.10.2024 проценти нараховуються за

такою формулою: 5500 (тіло кредиту) *1% = 55,00 гривень - нарахований відсоток за день, 55*39= 2 145,00 гривень - нараховані відсотки з 13.09.2024 по 21.10.2024.

У задоволенні решти вимог про стягнення відсотків слід відмовити.

Докази, які б спростовували доводи Позивача про факт невиконання відповідачем зобов`язань за Договором № 00-9605905 від 01 лютого 2024 року, в матеріалах справи відсутні.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості Відповідача за укладеним договором або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано.

Отже, враховуючи, що відповідач не виконала зобов`язання за укладеним договором, суд вважає доведеними наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором № 00-9605905 від 01 лютого 2024 року у розмірі 7645,00 гривень, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5500,00 гривень, заборгованості по нарахованим відсоткам у розмірі 2 145,00 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з платіжної інструкції від 27 травня 2025 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2422,40 грн (а.с. 63).

Позовні вимоги задоволені частково на 18,24 %, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 441,85 гривень.

На підставі викладеного, відповідно до статей 509, 526, 527, 530, 543, 553, 554, 610-612, 625, 1077-1082 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 10-13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», , заборгованість за кредитним договором № 00-9605905 від 01 лютого 2024 року у розмірі 7645,00 гривень (сім тисяч шістсот сорок п`ять гривень нуль копійок), що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5500,00 гривень (п`ять тисяч п`ятсот гривень нуль копійок), заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 2145,00 гривень (дві тисячі сто сорок п`ять гривень нуль копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», , судовий збір у розмірі 441,85 гривень (чотириста сорок одна гривня вісімдесят п`ять копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», , місцезнаходження: 02090 м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 12 січня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.