Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 542/1557/25

Провадження № 2/542/146/26

12 січня 2026 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся з позовом до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № /208290 від 14.01.2020 в розмірі 8716,50 грн, а також судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 14.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №/208290, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 3000,00 грн, зі сплатою відсотків на умовах договору.

31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором № /208290 від 14.01.2020, укладеним з ОСОБА_1 .

У подальшому, 03.06.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № /208290 від 14.01.2020 до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість у розмірі 8716,50 грн, яка складається з: 3000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 5716,50 грн прострочена заборгованість за процентами.

Вказану суму просив стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

03.10.2025 представником позивача була надана заява про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн (а.с.44-46).

Ухвалою Новосанжарського районного суду від 17.09.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі (а.с.41).

Ухвалою Новосанжарського районного суду від 11.11.2025 витребувано від ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» оригінали письмових доказів витяги з реєстрів боржників до договору факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021 та договору відступлення првр вимоги № 1-03/06/2021 від 03.06.2021, або належним чином завірені копії реєстрів боржників, за якими відступлено право вимоги саме до відповідача за вказаними договорами, виготовлені, зокрема, з вилученням або знеособленням відомостей про інших боржників (а.с. 57-58).

Ухвалою Новосанжарського районного суду від 15.12.2025 витребувано від ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» документи щодо обрахунку основного боргу та розміру нарахованих процентів відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № /208290 від 14.01.2020, за період з 14.01.2020 по 26.05.2025, із зазначенням інформації чи здійснювалося відповідачем погашення кредиту та в якому розмірі (а.с. 69).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, до суду подав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, з позовом погоджується (а.с. 59).

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 14 січня 2020 року ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису R69534 підписав індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №/208290, за умовами якого ТОВ «Гоуфінгоу» надало клієнту фінансовий кредит у розмірі 3000,00 грн, строком на 25 днів до 07.02.2020 року (а.с.19-22).

Згідно з п. 1.3, 1.4 Договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25% річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% на добу, тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (а.с.19).

Згідно з п. 2.1. Договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Цього ж числа ОСОБА_1 електронним підписом у формі одноразового ідентифікатора R69534 підписав Графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що є додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №/208290 від 14.01.2020 (а.с.22 зворот).

Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Гоуфінгоу» підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір № від 14.01.2020 ідентифіковано ТОВ «Гоуфінгоу». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі www.gofingo.com.ua одноразовий ідентифікатор R69534, дата відправки ідентифікатора позичальнику 14.01.2020, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор: НОМЕР_1 (а.с.14).

Згідно з умовами договору розмір кредиту становить 3000,00 грн, що перераховується на зазначений рахунок позичальника 4149-49хх-хххх-3122, строком на 25 днів, тобто до 07.02.2020. За користування кредитом клієнт сплачує Товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до довідки по платіжним операціям ТОВ «Платежі онлайн», відповідач 14.01.2020 отримав кредитні кошти в сумі 3000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_2 хх-хххх-3122 (а.с. 31 зворот)

Згідно з випискою з особового рахунку за Кредитним договором № /208290 станом на 26.05.2025 заборгованість становить 8716,50 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5716,50 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 11).

Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано.

Так, відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача щодо укладення кредитного договору та розміру заборгованості. Натомість, надав заяву про визнання позову.

Вказаний договір було підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором (а.с. 14).

У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначив, що відповідачу була направлена вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором, зідно з якою ОСОБА_1 має таку заборгованість, а саме: 8716,50 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5716,50 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, яку необхідно сплатити у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги (а.с.10).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

Таким чином, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернув, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) по вищевказаному договору, підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 5716,50 грн, то суд виходить з такого.

Так, за умовами договору №/208290 від 14 січня 2020 року, укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було передбачено надання кредиту в розмірі 3000,00 грн, строком на 25 днів, процентна ставка 1,85 % на добу (а.с. 19-22).

У додаткових поясненнях представник заявника вказав, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за Кредитним договором заборгованість була нарахована за 103 календарні дні, що включають 25 днів строку користування кредитом, передбаченого п. 1.2 Договору, у загальному розмірі 1387,50 грн та 78 днів пролонгації, визначених п. 2.3 Договору, у загальному розмірі 4329,00 грн.

Надаючи оцінку таким доводам, суд враховує, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Згідно з ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, поза чітко вказаного строку кредитування.

Крім того, суд звертає увагу на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок було підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.

Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 25 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо продовження або зміну строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню в межах цього строку кредитування та у розмірі, погодженому сторонами під час укладення кредитного договору в розмірі 1387,50 грн (3000,00 грн *1,85%/100*25 днів).

Тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № /208290 від 14.01.2020 в розмірі 4387,50 грн, що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 3000,00 грн, суми заборгованості за відсотками 1387,50 грн.

Згідно з частиною першою статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі статтею 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Так, судом встановлено, що 31.05.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до якого на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл. 73 ЦК України, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості).

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № /208290 від 14.01.2020 у розмірі 8716,50 грн (а.с. 77-78).

Згідно з платіжним дорученням № 36 від 04.06.2021 та платіжним дорученням № 37 від 10.06.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» сплатило грошові кошти на рахунок ТОВ «Гоуфінгоу» за договором факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021 у загальному розмірі 3306640,45 грн (а.с.29).

03 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» укладено договір №1-03/06/2021, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених договором, кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов'язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором (а.с. 15-16).

Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 1-03/06-21 від 03.06.2021 ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № /208290 від 14.01.2020 у розмірі 8716,50 грн (а.с. 79-80).

Відповідно до платіжної інструкції № 1 від 04.06.2021 та платіжної інструкції № 2 від 09.06.2021 ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» сплатило грошові кошти на рахунок ТОВ «ФК «Сіті Фінанс груп» за договором відступлення права вимоги № 1-03/06/2021 від 03.06.2021 у загальному розмірі 3311640,45 грн. (а.с.33- 33-зворот).

Враховуючи наведене, позивачем надано до суду докази виникнення прав і обов`язків за договором факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021 та договором відступлення права вимоги № 1-03/06-21 від 03.06.2021, а також докази наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача.

Таким чином, оскільки відповідач не виконує умов кредитного договору, добровільно та у визначені строки не сплачує визначені договором платежі, а позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №/208290 від 14.01.2020 у розмірі 4387,50 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, згідно з квитанцією № 8663 від 06.08.2025, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України згідно з випискою (а.с. 1, 36).

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на 50,3%, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 1218,50 грн.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги, про що надав до суду відповідну заяву, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача 50 відсотків судового збору, що підлягає стягненню, у сумі 609,25 грн. А з державного бюджету підлягає поверненню на користь позивача 50 відсотків судового збору, у сумі 609,25 грн.

Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10500,00 грн.

Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» під час судового розгляду справи здійснював адвокат Пархомчук Сергій Валерійович на підставі договору про надання правової допомоги № 11/07/2025 від 11.07.2025 (а.с. 17-18).

Відповідно до акту про отримання правової допомоги від 01.10.2025 адвокатом Пархомчуком С.В. надано юридичні послуги ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», а саме: консультація, складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної появи), моніторинг аналіз судової практики, інші клопотання , заяви до суду , складення процесуальних документів, канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції (а.с. 48).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно з якими судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідача.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданн япослуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись положеннями статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд враховує, що позивач не конкретизував такий вид правової допомоги, як інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи та не надав будь-яких доказів на підтвердження здійснення такого виду робіт.

Крім того, суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 07.12.2022 по справі № 873/96/22 під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятоюстатті 129 ГПК України(а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, обумовленої договором про надання правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та приходить до висновку про те, що сума витрат на правову допомогу у справі, яка відповідає критеріям дійсності та реальності, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права становить 3000,00 грн.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» заборгованість за договором № /208290 від 14.01.2020 у розмірі 4387,50 грн (чотири тисячі триста вісімдесят сім грн п`ятдесят коп).

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» , сплачений позивачем судовий збір у розмірі 609,25 грн (шістсот дев`ять грн двадцять п`ять коп) та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн (три тисячі грн 00 коп).

Повернути позивачу ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову в розмірі 609,25 грн (шістсот дев`ять грн двадцять п`ять коп) відповідно до платіжної інструкції № 8663 від 05.08.2025.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Дебт Коллекшн», місцезнаходження: вул. Саперне Поле, 12, м. Київ, 01042;

відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.

Повний текст рішення складено 12 січня 2026 року.