Ухвала

06 січня 2026 року

м. Київ

справа № 725/2942/25

провадження № 61-162ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, яка підписана адвокатом Висоцькою Христиною Олегівною, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 серпня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 листопада 2025 року (повна постанова складена 04 грудня 2025 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до МТСБУ, ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 135 527,80 грн та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 серпня 2025 року:

позов ОСОБА_1 задоволено частково;

стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування (регламентної виплати) у розмірі 135 527,80 грн;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 6 000 грн;

вирішено питання розподілу судових витрат, понесених на сплату судового збору, правничу допомогу та проведення експертизи у справі, а саме: стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 164,23 грн, витрати на правничу допомогу у сумі 24 300,20 грн та витрати за проведення авто-товарознавчої експертизи у сумі 9 200 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 2 700 грн.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 листопада 2025 року:

апеляційну скаргу МТСБУ задоволено частково;

рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 серпня 2025 року в частині розподілу судових витрат, понесених на сплату судового збору змінено:

стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 1 084,25 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на сплату судового збору у суді першої інстанції;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 47,99 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на сплату судового збору у суді першої інстанції;

в іншій частині рішення залишено без змін;

стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 19 200 грн в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

05 січня 2026 року МТСБУ через Електронний суд подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Висоцькою Х. О., на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 серпня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 листопада 2025 року (повна постанова складена 04 грудня 2025 року).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 145 527,80 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У касаційній скарзі вказується, що допущене судами порушення не є поодинокою помилкою у конкретній справі, а стосується питання застосування базових процесуальних стандартів цивільного судочинства, зокрема обов`язку суду надати мотивовану оцінку кожному доказу та дати відповідь на суттєві доводи сторін. Невиконання цього обов`язку фактично підміняє судовий розгляд формальним викладом результату, без можливості перевірити логіку судових висновків і законність встановлених обставин. За відсутності чіткої правової позиції Верховного Суду щодо неприпустимості встановлення судами обставин, які не підтверджені доказами або прямо їм суперечать, формується різна та непередбачувана практика, за якої суди по-різному розуміють межі власної дискреції в оцінці доказів. Таким чином, правове питання, порушене у цій справі, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки стосується визначення меж допустимої поведінки суду та стандартів мотивування судових рішень, дотримання яких є обов`язковим для всіх судів. Суть цієї справи виходить за межі приватного інтересу сторін і стосується уніфікації стандарту мотивованості судових рішень. Адже якщо суди не будуть нічого зазначати у рішеннях про докази у справі, не аналізувати доводи сторін, це створить небезпечний прецедент, за якого здійснення правосуддя набуде формального характеру. І втручання Верховного Суду у цю справи необхідне за для формування чіткого орієнтира: рішення, в якому жоден доказ не залишиться поза аналізом суду. Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що ВерховнийСуд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови апеляційного суду про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України, яка підписана адвокатом Висоцькою Христиною Олегівною, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 28 серпня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 листопада 2025 року (повна постанова складена 04 грудня 2025 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков