У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/1201/25

6/609/1/2026

08 січня 2026 року суддя Шумського районного суду Тернопільської області Харлан М.В., розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» Павленко Сергія Валерійовича про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2025 року Шумським районним судом Тернопільської області видано судовий наказ у справі №609/1201/25, яким вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» суму заборгованості станом на 31.10.2025 р. в розмірі 57813,25 грн. за споживання природного газу за період з 01.12.2022 р. по 31.10.2025 р., стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» сплачений судовий збір в сумі 302,80 грн.

23 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - адвокатом Павленко С.В. подано до суду заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

У своїй заяві представник вказує на те, що під час написання заяви про видачу судового наказу було допущено помилку, так, представник заявника у заяві просив видати судовий наказ про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за спожитий газ по особовому рахунку НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , проте за вказаною адресою відкрито два особових рахунки. За особовим рахунком, що дійсно належить ОСОБА_1 заборгованість відсутня, тому її обов`язок виконати судовий наказ відсутній.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (стягувач) - адвокат Павленко С.В. та боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, що в силу ч. 3 ст. 432 ЦПК України не перешкоджає вирішенню заяви по суті.

Вивчивши заяву, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що до виниклих правовідносин підлягають застосування наступні норми процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2012 року, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

За змістом ст. 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 431 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є виконавчим документом.

Частиною 1 ст. 432 ЦПК України встановлено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У поданій до суду заяві про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, представник стягувача покликається на те, що у заяві він просив видати судовий наказ про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за спожитий газ по особовому рахунку НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , проте за вказаною адресою відкрито два особових рахунки. За особовим рахунком, що дійсно належить ОСОБА_1 заборгованість відсутня, тому її обов`язок виконати судовий наказ відсутній.

Згідно Постанови ВС від 20 лютого 2019 року № 2-4671/11, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - адвоката Павленко С. В. про визнання судового наказу у справі № 609/1201/25 від 03 грудня 2025 року таким, що не підлягає виконанню.

На підставі наведеного, керуючись статтями 259, 260, 261, 352354, 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - адвоката Павленко Сергія Валерійовича про визнання судового наказу у справі № 609/1201/25 від 03 грудня 2025 року таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати судовий наказ Шумського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2025 року у справі № 609/1201/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заборгованості за спожитий природний газ, за період з 01.12.2022 р. по 31.10.2025 р, в розмірі 57813,25 грн. та судового збору в розмірі 302,80 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Ухвала суду складена 08 січня 2026 року.

Суддя: М.В. Харлан