РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/1216/25

2/609/144/2026

13 січня 2026 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Харлана М.В.

за участю секретаря судового засідання Семенюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ під час заочного розгляду цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до

відповідача: ОСОБА_2

вимоги позивача: про розірвання шлюбу

учасники справи не з`явились,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

1. 05 грудня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 (далі позивач) адвокат Бойчук Надія Василівна звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу.

2. Позов обґрунтований тим, що позивач із відповідачем уклали шлюб 27 січня 2017 року, який зареєстрований Матвіївською сільською радою Шумського району Тернопільської області.

Від спільного шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 .

Вказує, що за час спільного проживання сторони не змогли зберегти міцну та дружню сім`ю, а ті суперечності, що виникали між ними привели до її розпаду. Між сторонами зникло взаєморозуміння, втрачено підтримку та довіру.

Вважає, що оскільки шлюб сторін фактично припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та унеможливлює примирення.

За вказаних обставин представник позивача просила позовні вимоги задовольнити.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду по суті на 22 грудня 2025 року, у зв`язку із перебування головуючого судді у щорічній відпустці, судовий розгляд справи відкладено на 13 січня 2026 року.

4. У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Бойчук Н.В. не з`явились, представник позивача надіслала суду заяву, згідно якої просила розгляд справи здійснювати за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, щодо ухвалення заочного рішення не заперечила.

5. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Як вбачається із довідки Укрпошти поштовий конверт про виклик відповідача в судове засідання на 22 грудня 2025 року повернувся до суду у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №R21 судова повістка про виклик відповідача в судове засідання на 13 січня 2026 року вручена одержувачу 30.12.2025 р.

Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Електронну форму звернення громадян подану відповідачем ОСОБА_2 про визнання позову суд до уваги не бере, оскільки остання не відписана ЕЦП.

6. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

7. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 27 січня 2017 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 27 січня 2017 року Матвіївською сільською радою Шумського району Тернопільської області, а.з №1.

8. Під час спільного проживання, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 26 жовтня 2017 року виконкомом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 13.

ІV. Оцінка Суду.

9. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

10. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

11. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач, як на підставу заявлених вимог посилається на те, що фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, що свідчить про неможливість збереження шлюбу.

Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

12. Частина 1 статті 1 СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

13. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (частина 1 статті 2 СК України).

14. Згідно із частинами 1 і 2 статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання.

15. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

16. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).

17. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

18. Згідно з частиною другою статті 104 СК України, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

19. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

20. Відповідно до частини першої статті 110 СК України, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

21. З роз`яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя.

22. Судом встановлено, що подружні відносини між сторонами припинені протягом тривалого часу та позивач не має наміру продовжувати їх надалі.

За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер.

Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає розірванню, а позов позивача ОСОБА_1 до задоволення.

Щодо позовної вимоги позивача про залишення проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, суд зазначає наступне.

23. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

24. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

25. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

26. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

27. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

28. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

До такого ж висновку Верховний Суд дійшов і у постанові від 23 березня 2021 року по справі №339/143/20.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, а тому позовні вимоги в цій частині позову підлягають до задоволення.

Окрім того, судове рішення про залишення проживання дитини разом із матір`ю не перешкоджає розгляду спору про визначення місця проживання дитини та не носить преюдиційного характеру.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

29. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідно квитанції № 6849-2912-9726-7268 від 02 грудня 2025 р. позивачем сплачено 1211 грн. 20 коп. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

З цих підстав,

На підставі викладеного, керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 24, 104, 105, 110 112 Сімейного кодексу України, статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 265, 280-283 Цивільно процесуального кодексу, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Винести заочне рішення.

2. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

3. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 27 січня 2017 року та зареєстрований Матвіївською сільською радою Шумського району Тернопільської області, актовий запис № 1.

4. Залишити проживати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

5. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Відповідачу направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Шумським районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено 13 січня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: М.В. Харлан