У Х В А Л А

Справа №377/12/26

Провадження №6/377/1/26

08 січня 2026 року суддя Славутицького міського суду Київської області Бабич Н.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (первісний стягувач), ФОП ОСОБА_1 (боржник), Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», про заміну сторони у виконавчому листі (стягувача) його правонаступником,

У С Т А Н О В И В:

07 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Дебт Форс», від імені якого діє представник Костюченко М.І., звернулось із заявою про заміну сторони у виконавчому листі (стягувача) його правонаступником. Посилаючись на статті 512, 514 ЦК України, статтю 442 ЦПК України, просить:

-видати виконавчі листи №911/438/20 щодо стягнення заборгованості з Боржника ОСОБА_1 ;

-замінити вибулого стягувача: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» на правонаступника: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (, місцезнаходження: 02095, місто Київ, Дарницький район, вулиця Княжий Затон, будинок 9, приміщення 369, офіс 1) у виконавчому листі №911/438/20 за позовом АТ «Райффайзен Банк», правонаступником якого виступає Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», боржник ОСОБА_1 .

Згідно з положенням статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилом частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

За вимогами частини першої статті 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

За правилом частини другої цієї статті процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Аналогічні положення закріплені у Господарському процесуальному кодексі України.

Так, відповідно до частини першої статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частинами першою та другою статті 334 ГПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Статтею 338 ГПК України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Тобто як ЦПК, так і ГПК урегулювали питання заміни сторони виконавчого провадження саме у випадку виконання судового рішення, тому закономірно, що такі питання розглядає лише суд тієї юрисдикції, в якій розглянуто справу по суті, суд, який ухвалив відповідне рішення.

Зі змісту поданої заяви та доданих до неї документів, вбачається, що рішення, на стадії виконання якого заявник потребує отримання виконавчого документа та заміну сторони стягувача, ухвалено 20 вересня 2020 року Господарським судом Київської області у справі №911/438/20 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 про стягнення 337083,47 грн, тобто в порядку ГПК України при вирішенні господарського спору.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з викладеного, подана ТОВ «Дебт Форс» заява про заміну сторони у виконавчому листі (стягувача) його правонаступником не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому у відкритті провадження у справі за вказаною заявою необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 186, 259-260, 442 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (первісний стягувач), ФОП ОСОБА_1 (боржник), Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про заміну сторони у виконавчому листі ( стягувача) його правонаступником.

Роз`яснити заявнику, що його заява підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, шляхом звернення до господарського суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена і підписана 08 січня 2026 року.

Суддя Н. С. Бабич