Справа № 243/9090/25
Провадження № 2/243/255/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді Соловйової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Вишневської Н.Л., Коваленка В.В.,

Учасники справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Овчаренко Олег Олексійович, до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Овчаренко Олег Олексійович, до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про стягнення суми страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог заначено, що 24 квітня 2025 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровської винесено ухвалу у справі № 201/1/24 (провадження № 1-кп/201/351/2025), якою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою у кримінальному провадженні № 0004297 від 29.10.2023 року.

При цьому, під час слухання справи в суді відповідач ПрАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС" (ЄРДПОУ 19350062) відмовилося добровільно відшкодувати страхові виплати.

Під час розгляду кримінального провадження Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська потерпілою ОСОБА_1 було подано позовну заяву, про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, до відповідачів ОСОБА_2 та Приватного акціонерне товариство страхова компанія «ІНТЕР ПОЛІС», ЄРДПОУ 19350062. В зв`язку із тим, що під час розгляду справи в суді обвинувачений ОСОБА_2 відшкодував потерпілій Трубник моральну шкоду та сторони примірилися в суді, позовна заява ОСОБА_1 була судом залишена без розгляду.

В результаті вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, потерпіла ОСОБА_1 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, в результаті чого вона протягом тижня перебувала на стаціонарному лікуванні в МКЛ-16 м. Дніпра, а потім протягом двох місяців на лікуванні за місцем мешкання (амбулаторно), під наглядом лікарів. Згідно медичних документів та рекомендацій лікарів, протягом 2 місяців ОСОБА_1 була позбавлена можливості пересуватися, самостійно рухатися, та згідно рекомендацій лікарів постійно знаходилася в лежачому стані та вимагала постійної допомоги близьких та спеціалістів.

Під час лікування ОСОБА_3 за власні кошти та кошти рідних була змушена придбати медикаменти та лікарські препарати на загальну суму шість тисяч дев`ятсот тридцять сім гривень 11 копійок, в підтвердження чого надані відповідні квитанції.

Незважаючи на те, що витрати були значно більші, але підтвердити їх документально ОСОБА_1 не має можливості тому, що інші квитанції або не зберіглися, або ліки придбалися без чеків. Всі фінансові тяготи стосовно подальшого лікування, пересування, харчування та витрати на інші потреби важко хворої людини, яка крім того постійно знаходилася в лежачому стані, лягли на потерпілу та її рідних.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 постійно знаходилася в лежачому стані, для її доставки з лікарні до місця мешкання та для проведення обстежень за рекомендаціями лікарів, рідні ОСОБА_1 змушені були наймати спеціальні транспортні засоби, щоб забезпечити транспортування хворої в лежачому стані, витрати на які склали 03.11.2023 року 1200 гривень, та 30.11.2023 року 2500 гривень.

Під час лікування ОСОБА_1 були проведені обстеження КТ кісток тазу, на проведення яких були витрачені власні кошти: 30.10.2023 року в сумі 1100 гривень, та 30.11.2023 року в сумі 1100 гривень.

Крім цього, під час ДТП 28.10.2023 року, при ОСОБА_1 знаходився власний комп`ютер (ноутбук) Asus x515j, який під час наїзду на ОСОБА_1 був пошкоджений, та відновлення (ремонт) якого обійшовся потерпілій в суму 4250 гривень (що підтверджується квитанцією).

Протягом часу з 28.10.2023 року по 03.11.2023 року ОСОБА_1 постійно знаходилася на лікуванні в МКЛ-16 м. Дніпро. Після виписки з лікарні, ОСОБА_1 повинна була повернутися до місця мешкання ВПО, яке є гуртожитком, та в якому відсутні будь-які умови для проживання та догляду за лежачою хворою. В зв`язку з відсутністю за місцем мешкання ВПО ОСОБА_1 умов для її проживання як лежачої хворої, чоловік потерпілої ОСОБА_4 був змушений укласти договір з ФОП ОСОБА_5 (установа яка здійснює догляд за хворими людьми) від 03.11.2023 року, яка надала послуги з розміщення та догляду ОСОБА_1 в період її перебування в лежачому стані. За надані послуги родина ОСОБА_1 оплатила ФОП ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 30 000 гривень (за два місяці перебування у закладі), що підтверджується договором № 57 від 03.11.2023 року та квитанціями на оплату послуг від 03.11.2023 року та від 03.12.2023 року.

Таким чином, загальна сума спричинених позивачеві матеріальних збитків, які остання може підтвердити документально (квитанціями) складає 47 087,10 гривень.

Враховуючи, що саме в результаті ДТП ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження, що позбавили її можливості працювати, саме ОСОБА_2 повинен відшкодувати потерпілій матеріальні збитки у вигляді неотриманої заробітної плати за договором за 2 місяці 2023 та 2 місяці 2024 року в сумі 112 000 гривень.

Згідно матеріалів кримінального провадженні та полісу № 212766882 від 28.10.2023 року, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , на момент ДТП 28.10.2023 року, була застрахована в ПрАТ СК «Інтер-поліс». Після ДТП повідомлення про факт ДТП, про наявність потерпілої у ДПТ, про її стан здоров`я, та про внесення відомостей в ЕРДР про вчинення водієм кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, були ОСОБА_2 надані до страхової компанії. Зі слів ОСОБА_2 всі відомості для здійснення нарахування та виплати страхових виплат ОСОБА_1 ним до страхової компанії надані.

Згідно ст.ст. 24, 25 Закону №1961, потерпілому страховиком відшкодовується матеріальні збитки витрачені на лікування, а також відшкодовуються не отримані доходи, в зв`язку з втратою працездатності. Згідно Договору про надання послуг № 42с/17513 від 01.10.2023 року ОСОБА_1 перебувала в цивільно-правових відносинах з Благодійним фондом «Слов`янське серце», згідно якого за надання послуг ОСОБА_1 повинна була отримати винагороду в розмірі 112 000 гривень, які нею не були отримані (були втрачені) саме в результаті тривалого лікування після ДТП.

Враховуючи викладене, позивач з урахуванням уточнення позовних вимог просить суд стягнути з приватного акціонерного товариства страхова компанія «ІНТЕР ПОЛІС», на свою користь матеріальну шкоду:

-пов`язану з лікуванням в сумі 6937,11 гривень,

-витрати на обстеження в лікувальному закладі (КТ) 2200 гривень,

-витрати на транспортування спеціальним транспортом лежачої хворої під час лікування в сумі 3700 гривень,

-витрати на утримання хворої особи в розмірі 30000 грн.,

-витрати на ремонт пошкодженого в ДТП комп`ютера в сумі 4250 гривень,

-шкоду, пов`язану з недоотримання доходу в зв`язку з втратою працездатності в сумі 112 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 гривень.

Ухвалою суду від 02.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання.

У встановлений судом строк відповідач, Приватне акціонерне товариство страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Вважає, що в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 28.10.2023 року за участю транспортного засобу «Тойота», державний номер НОМЕР_1 має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді.

Позивач не надає підтверджуючого документа щодо лікування внаслідок ДТП, а тільки чеки витрат, з яких неможливо встановити пов`язаність з ДТП. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20.03.2024 року по справі № 740/4018/22 щодо правозастосування ст. 24 Закону № 1961-IV в частині відшкодування МТСБУ моральної шкоди.

Таким чином, позивачем безпідставно заявлено позовні вимоги в частині стягнення шкоди пов`язаної з лікування без наданням належних доказів, що підтверджують витрати на лікування.

Щодо відшкодування шкоди пов`язаної з ремонтом ноутбуку, то вважає, що позивачем не надано доказів пошкодження саме внаслідок ДТП та не надано звіт, як це передбачено ст. 31 Закону № 1961-IV, отже дані вимоги також є безпідставними.

Щодо стягнення шкоди у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, то відповідач вважає, що розрахунок повинен здійснюватися відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника , яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивачем не враховано норми спеціального Закону № 1961-IV та належним чином не розраховано розмір середньоденної заробітної плати за мінусом отриманої допомоги по лікарняним листкам.

У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності, а тому заявлені позовні вимоги в частині вимог шкоди завданої внаслідок тимчасової втрати працездатності пораховані без відрахувань передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що суперечить нормам ст. 25 Закону № 1961-IV.

12 листопада 2025 року було надано відповідь на відзив, в якому сторона позивача вважає доводи відповідача такими, що не заслоговують на увагу, просять задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, письмові пояснення щодо суті позовних вимог не надав.

Ухвалою суду від 11 грудня 2025 року підготовче провадження у справі закінчено, розгляд справи по суті призначено на 06 січня 2026 року.

Сторони в судове засідання не з`явились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Від третьої особи жодних клопотань до суду не надходило.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням з точки зору їх належності, допустимості, достовірністю кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно ухвали суду від 24 квітня 2025 року у справі №201/1/24 визначено, що 28.10.2023 року, близько 18.15 год., водій ОСОБА_2 , керував автомобілем «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить йому на праві власності, в Соборному районі міста Дніпра, поблизу перехрестя просп. Гагаріна та вул. Ніла Армстронга у місті Дніпро.

Під час руху ОСОБА_2 , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, виїхав на регульоване перехрестя вул. Ніла Армстронга та пр. Гагаріна в Соборному районі міста Дніпра, та в подальшому, рухаючись без зупинки, здійснюючи маневр повороту ліворуч, виїхав на проїзну частину дороги по пр. Гагаріна та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_1 , яка рухалась по регульованому пішохідному переходу по просп. Гагаріна зліва направо, за напрямком руху автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на червоний, забороняючий рух пішоходам сигнал світлофора, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 .

Вказані дії ОСОБА_2 кваліфіковано судом за ч.1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, рубця у зовнішнього кута правої надбрівної дуги, що є наслідком загоєння поверхневої забійної рани або глибокого садна, тупої травми тазу з переломами лівої лонної та сідничної кісток з задовільним стоянням уламків.

Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою у кримінальному провадженні № 0004297 від 29.10.2023 року, кримінальне провадження було закрито.

Під час розгляду кримінального провадження Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська потерпілою ОСОБА_1 було подано позовну заяву, про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, до відповідачів ОСОБА_2 та Приватного акціонерне товариство страхова компанія «ІНТЕР ПОЛІС», ЄРДПОУ 19350062.

В зв`язку із тим, що під час розгляду справи в суді обвинувачений ОСОБА_2 відшкодував потерпілій Трубник моральну шкоду, та сторони примірилися в суді, позовна заява ОСОБА_1 була судом залишена без розгляду.

В результаті вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, потерпіла ОСОБА_1 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, в результаті чого вона протягом тижня перебувала на стаціонарному лікуванні в МКЛ-16 м. Дніпра, а потім протягом двох місяців на лікуванні за місцем мешкання (амбулаторно), під наглядом лікарів. Згідно медичних документів та рекомендацій лікарів, протягом 2 місяців ОСОБА_1 була позбавлена можливості пересуватися, самостійно рухатися, та згідно рекомендацій лікарів постійно знаходилася в лежачому стані та вимагала постійної допомоги близьких та спеціалістів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З наведених підстав, суд приймає до уваги зазначені вище факти, встановлені ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24.04.2024 у справі №201/1/24.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, далі ЦК України).

Статтею 23 ЦК України встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Використання транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон України № 85/96-ВР)).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України №85/96).

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України №1961-IV). У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1 Закону України №1961-IV).

Відповідно до статті 3 Закону України №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України № 1961-IV).

Відповідно до статті 22 Закону України № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 ЗаконуУкраїни № 1961-IV).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».

Таким чином, касаційний суд акцентує увагу, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

Отже, обов`язок щодо відшкодування шкоди потерпілій особі за винну в дорожньо-транспортній угоді особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, в межах суми страхового полісу покладається саме на страховика, а лише у разі недостатності цієї страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди на цю особу покладається обов`язок відшкодування шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові ВС від 19.03.2025 по справі № 727/10408/23.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третяї статті 12 ЦПК України).

Згідно матеріалів кримінального провадженні та полісу № 212766882 від 28.10.2023 року, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , на момент ДТП 28.10.2023 року, була застрахована в ПрАТ СК «Інтер-поліс». Після ДТП повідомлення про факт ДТП, про наявність потерпілої у ДПТ, про її стан здоров`я, та про внесення відомостей в ЄРДР про вчинення водієм кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, були ОСОБА_2 надані до страхової компанії. Як встановлено судом, ОСОБА_2 всі відомості для здійснення нарахування та виплати страхових виплат ОСОБА_1 ним до страхової компанії надані.

У листі № 2597 від 18.11.2025 року страховиком визначено, що страховий поліс № 212766882 було оформлено 02.01.2023 року на автотранспортний засіб, яким було скоєно дорожньо-траснпортну подію 28.102.2023, строк дії полісу з 03.01.2023 року по 02.01.2024 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 320 000,00 грн., страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 160 000,00 грн.

Статтею 24 Закону України № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 16229 від 03.11.2023 на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що остання скаржилась на головний біль, запаморочення, нудоту, біль в ділянці половини тазу, та обмеження руху в правій н/к, загальну слабкість. Зі слів хворого, травма автодорожня 28.10.2023, будучи пішоходом, сбита автомобілем на пр. Гагаріна. Доставлена шмд в 16МКЛ. Оглянута хірургом, неврапотологм, травмологом, госпіталізована в хірургічне відділення №1. Стан при госпіталізації: середньої тяжкості. Розроблений план лікування (пункт 7 виписки).

Призначено лікування і трудові рекомендаціїї: лікування у лікаря невролога, травматолога поліклініки. Лежачий режим 1,5 міс. Контрольна рентгенограма газу та к-я травматолога через 3-4 тиж. Обмеження фізичних та зорових навантажень. Знеболення в разі необхідності (кейвер 1саше до 3р/день). Нольпаза 40 мг натще зранку 3 тижні. Вінпоцетін 1таб х 2р/день. Нейроксон 500 1т х 2р/день. Бруфен рапід 400 1т/1-2р/день.Протипролежний матрац. Профілактика закрепів (вазелінове масло перед їжею 1 стол ложка) (пункт 8 виписки).

В підтвердження витрат на лікування у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 28.10.2023, позивачем надані наступні документи: фіскальний чек з аптеки ФОП ОСОБА_6 на суму 103,50 грн. від 03.11.2023 року (мінеральна вода Морщинська 0,5 л, перчатки н/с); фіскальний чек ОКП «Фармація» Міжлікарняна аптека № 332 м. Дніпро на суму 1140,95 грн. від 03.11.2023 року (Мовіназа 20 мг таблетки, в.о. киш. розч. по 20 мг № 30 (10х3), серветки спиртові 3х6 см № 100, кардіомагніл таблетки, в плів. Обол. По 75 мг № 100 у флак., артрокол розчин д ін., 100 мг 2 мл по 2 мл в амп. № 5 (5х1), шприц 5мл 2-х комп. з голкою, мікролакс розчин рект по 5 мл № 12 у тубах з наконеч., рукавички МР стер. хірург. лат.); фіскальний чек ТОВ «Фармація Дніпра» Аптека № 49 на суму 933,90 грн. від 03.11.2023 року (пелюшки гігієн); фіскальний чек ТОВ «МЕД СЕРВІС ДНЕПР» Аптека № 19 на суму 258,60 грн. від 03.11.2023 року (артрокол р-н д/ін. 100 мг/2мл № 5, вольтарен емульгель 1% Туба); фіскальний чек ТОВ «Аптеки медичної академії» Аптека № 21 на суму 274,43 грн. від 05.11.2023 року (судно підкладне з кришкою в уп.); фіскальний чек ТОВ «Аптека низьких цін» Аптека № 24 на суму 50,40 грн. від 03.11.2023 року (кейвер гр. 25 мг); фіскальний чек ТОВ «Фармація Дніпра» Аптека № 41 на суму 115,00 грн. від 25.11.2023 року (пелюшки гігієн.); фіскальний чек ТОВ «Фармація Дніпра» Аптека № 49 на суму 91,80 грн. від 21.11.2023 року (мучниці листя 50 г Ліктрави); фіскальний чек ТОВ «Фармація Дніпра» Аптека № 49 на суму 301,40 грн. від 14.11.2023 року (Теna підг. д/дорослі); фіскальний чек ТОВ «Аптека низьких цін Дніпро» Аптека № 24 на суму 120,00 грн. від 15.11.2023 року (пелюшки); фіскальний чек ТОВ «Фармація Дніпра» Аптека № 48 на суму 110,00 грн. від 15.11.2023 року (пелюшки); фіскальний чек ТОВ «Зірка Фармацевтики» Аптека № 8 на суму 298,43 грн. від 03.12.2023 року (мікролакс р-н рект 5 мл № 12); фіскальний чек ТОВ «Фармація Дніпра» Аптека № 41 на суму 126,60 грн. від 21.11.2023 року (вода для запивання ліків негазована, катария гран.); фіскальний чек ТОВ «Фармація Дніпра» Аптека № 49 на суму 809,60 грн. від 19.11.2023 року (підг. д/дорослі); фіскальний чек ТОВ «Аптека низьких цін Дніпро№ Аптека № 24 на суму 240,00 грн. від 10.12.2023 року (пелюшки); фіскальний чек ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» на суму 775,90 грн. від 03.12.2023 року (підгузники); фіскальний чек ТОВ « Фармація Дніпра» Аптека № 31 на суму 246,20 грн. від 11.12.2023 року (флікс спрей назал. Сусп. 0,05% фл. 9 г АБДІ); фіскальний чек ТОВ «Аптека низьких цін Дніпро» Аптека № 24 на суму 250,90 грн. від 08.11.2023 року (мовіназа -20 табл, пелюшки); фіскальний чек ТОВ «Аптека низьких цін Дніпро» Аптека № 24 на суму 187,90 грн. від 06.12.2023 року (судокрем); фіскальний чек «Фармація Дніпра» Аптека № 49 на суму 371,80 грн. від 13.12.2023 року (підг.); квитанція Приватбанку на суму 1200 грн. та 2500 грн. щодо оплати послуг з перевезення, товарний чек № 5789 від 30.10.2023 року ТОВ «Нейромед Плюс» 41397044 на суму 1100 грн. з оплати полуг КТ Кістки таза, чек від 30.11.2023 з оплати послуг КТ кісток тазу; договір про надання послуг з проживання від 03.11.2023 №57 на суму 15 000 грн. в місяць, чеки з оплати послуг з проживання від 03.11.2023, від 03.12.2023. на загальну суму 30 000грн., квитанції від 03.11.2023 року в розмірі 1200 грн та від 30.11.2023 року в розмірі 2500 грн. на послуги з перевезення. Всього надано підтверджуючих документів на суму 42 707,39 грн.

Разом з тим, суд не приймає до уваги наступні квитанції та касові чеки: фіскальний чек з аптеки ФОП ОСОБА_6 на суму 103,50 грн. від 03.11.2023 року , фіскальний чек ОКП «Фармація» Міжлікарняна аптека № 332 м. Дніпро на суму 1140,95 грн. від 03.11.2023, фіскальний чек ТОВ «Фармація Дніпра» Аптека № 49 на суму 91,80 грн. від 21.11.2023, фіскальний чек ТОВ «Зірка Фармацевтики» Аптека № 8 на суму 298,43 грн. від 03.12.2023 року, ТОВ «МЕД СЕРВІС ДНЕПР» Аптека № 19 на суму 258,60 грн. від 03.11.2023 року, фіскальний чек ТОВ « Фармація Дніпра» Аптека № 31 на суму 246,20 грн. від 11.12.2023 року, фіскальний чек ТОВ «Аптека низьких цін Дніпро» Аптека № 24 від 06.12.2023 року на суму 187,90 грн. на загальну суму 2 453,98 грн., оскільки закупівля цих ліків не передбачена у виписці № 16229 від 03.11.2023, тому витрати на суму 2 453,98 грн. суд вважає такими, що не є витратами, пов`язаними з лікуванням, а тому не підлягають відшкодуванню.

Аналіз наданих позивачем квитанцій щодо закупівлі ліків, медичних матеріалів, підгузків, пелюшок, води на загальну суму 4 353,33 грн. були необхідними для належного медичного обслуговування позивачки, яка в результаті отриманих тілесних пошкоджень деякий час була прикута до ліжка та знаходилася в безпорадному стані. Потребу у зазначених витратах підтверджують копії відповідних квитанцій і чеків, виписка з медичної карти, тому ці витрати в розумінні статті 24 Закону України N 1961-IV є витратами, пов`язаними з лікуванням, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 4 353, 33грн.

Витрати на обстеження в лікувальному закладі (КТ кісток тазу) 2200 грн. суд вважає обгрунтованими, оскільки необхідність цих витрат проямо передбачено у виписці від 03.11.2023, а тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача ці витрати в розмірі 2 200грн.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 постійно знаходилася в лежачому стані, для її доставки з лікарні до місця мешкання та для проведення обстежень за рекомендаціями лікарів, чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.11.1996, змушений був наймати спеціальні транспортні засоби, щоб забезпечити транспортування хворої в лежачому стані, витрати на які склали 03.11.2023 року в розмірі 1200 грн, та 30.11.2023 року в розмірі 2500 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Дані витрати суд вважає обгрунтованими, оскільки це пов`язано саме з діагнозом потерпілої та лікуванням (лежачий режим), а тому позовні вимоги в цій частині в розмірі 3 700 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, враховуючи відсутність забезпечення ОСОБА_1 належним приміщенням, яка є внутрішньо переміщеною особою та проживала у гуртожитку, в якому відсутні будь-які умови для проживання і догляду за лежачою хворою та з метою перебування потерпілої позивача у справі ОСОБА_1 , в лежачому стані після виписки з лікарні, чоловік потерпілої ОСОБА_4 був змушений укласти договір з ФОП ОСОБА_5 (установа яка здійснює догляд за хворими людьми) від 03.11.2023 року за №57, який надав послуги з розміщення та догляду ОСОБА_1 в період її перебування в лежачому стані відповідно до умов пп. 1.1- 1.3 даного договору. За надані послуги родина ОСОБА_1 оплатила ФОП ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 30 000 гривень (за два місяці перебування у закладі), що підтверджується договором № 57 від 03.11.2023 року та квитанціями на оплату послуг від 03.11.2023 року та від 03.12.2023 року.

Відповідно до п. 3.2 договору від 03.11.2023 рок за №57 вартість послуг в місяць складає 15 000 грн.

З наданих квитанцій від від 03.11.2023 та від 03.12.2023 вбачається, що позивач отримала послуги із розміщення та догляду за 2 місяці, тоді як згідно виписки від 03.11.2023 призначено лежачий режим на 1,5 місяці.

Судом здійснено аналіз розміру витрат за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілої та встановлено, що їх розмір перевищує мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, який встановлений положеннями п. 24.2 ст. 24 закону України №1961-IV, тому судом взято до уваги відповідні документи, які підтверджують ці витрати в розмірі, понесеному позивачем у справі.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що відповідачем не спростовано необхідність цих витрат згідно діагнозу позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в розмірі 22 500 грн., у задоволенні позовних вимог в розмірі 7500 грн. слід відмовити як необгрунтованої.

Щодо стягнення шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою поацездатності потерпілим в розмірі 112 000 грн., то суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, приймаючи до уваги наступне.

Статтею 25 Закону України № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;

для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Положеннями ст. 1198 ЦК України встановлено, що розмір доходу фізичної особи-підприємця, втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як дванадцять місяців, розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців.

Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних податкового органу.

Розмір доходу, втраченого фізичною особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, обчислюється виходячи з розміру доходу, який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, у сумах, нарахованих до вирахування податків.

Наведені приписи ЦК України та Закону України N 1961-IV по-різному регулюють порядок визначення доходу фізичної особи-підприємця, втраченого внаслідок тимчасової непрацездатності через каліцтво або інше порушення здоров`я. Різниця виникає у тому, що за ЦК України розмір втраченого доходу фізичної особи-підприємця необхідно визначати шляхом множення середнього місячного доходу за попередній до того, в якому було пошкоджене здоров`я, рік на кількість місяців, у яких такий дохід був відсутній через тимчасову непрацездатність. Натомість за Законом України N 1961-IV неотримані доходи фізичної особи-підприємця за час втрати нею працездатності слід обчислити як різницю між її сумарним доходом за попередній календарний рік і доходом, отриманим нею в цьому календарному році, коли вона була тимчасово непрацездатною.

Підхід до визначення втраченого доходу фізичної особи-підприємця на підставі припису абзацу третьої частини першої статті 25 Закону України N 1961-IV фактично допускає порушення, за який такий втрачений дохід може мати від`ємне значення, а саме, якщо дохід фізичної особи-підприємця за певний період календарного року, коли вона стала непрацездатною, до встановлення такої непрацездатності перевищував її підприємницькі доходи за попередній рік.

У п. 65 Постанови від 29.06.2022 у справі № 477/874/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з огляду на засаду розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) для цілей відшкодування втраченого доходу фізичної особи-підприємця, якій завдану майнову шкоду внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (постійної чи тимчасової втрати працездатності), розмір такого доходу не може мати від`ємного значення. Здійснення людиною успішної підприємницької діяльності зі зростанням доходу у кожному наступному році не може бути підставою для того, щоб через негативну різницю між її сумарним доходом за попередній календарний рік і доходом, отриманим нею у тому календарному році, коли вона була непрацездатною, відмовити у відшкодуванні шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Велика Палата Верховного Суду постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17 (пункт 78)) виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України.

Отже, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2022 у справі № 477/874/19 виснувала, що визначаючи розмір неотриманого позивачкою як підприємцем доходу за час тимчасової втрати нею працездатності, слід застосовувати приписи статті 1198 ЦК України, а не абзацу третього частини першої та частини другої статті 25 Закону України № 1961-IV.

ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця з 2023 року, що підтверджується відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2219160 та податковою декларацією про майновий стан і доходи.

З податкової декларації про мановий стан і доходи позивача за 2023 рік вбачається, що останньою сума в розмірі 120 000 грн. отримана не була.

01.10.2023 року ОСОБА_1 було укладено договір з БФ «Слов`янське серце» № 42с/17513 від 01.10.2023 року, згідно якого ОСОБА_1 повинна була протягом з 01.09.2023 року по 29.02.2024 року надати послуги з психологічної діагностики та підтримки, за які згідно договору вона повинна була отримати грошові кошти в сумі 28 000 гривень в місяць. Водночас, в зв`язку із тим, що ОСОБА_1 в результаті ДТП отримала складні пошкодження, які позбавили її можливості не лише працювати, а взагалі рухатися, умови договору нею не були виконані. В результаті БФ «Слов`янське серце» здійснив ОСОБА_1 оплату за надані послуги в розмірі 28 000 гривень за жовтень 2023 року, а за листопад та грудень 2023 року та січень та лютий 2024 року, ОСОБА_1 оплату за зазначеним договором за 4 місяці сумі 112 000 грн. (28000*4) не отримала, тому що перебувала у безпорадному стані та не могла надавати, визначені в договорі послуги. Доходу від підприємницької діяльності у 2022 році позивачка не мала.

Враховуючи, що саме в результаті ДТП ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження, що позбавили її можливості працювати та отримувати дохід як фізичною особою-підприємцем та приймаючи до уваги положення ст. 1198 ЦК України, суд вважає, що розмір її втраченого доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідну кількість місяців, а саме за 4 місяці ( з листопада 2023 року по лютий 2024 року).

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілою в розмірі 112 000 грн заявлені в межах страхової суми, визначеної в страховому полісі третьої особи ОСОБА_2 , є обгурнтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Відомості щодо отримання позивачем допомоги по лікарняних листах або іншої соціальної допомоги по безробітт, матеріали справи не містять.

Доводи представника відповідача щодо неправильного розрахунку шкоди, пов`язаної з втраченим заробітком не приймаються судом з огляду на правові висновки, викладені ВП ВС у постанові від 29.06.2022 у справі № 477/874/19, а також враховуючи наявність у позивача статуса фізичної особи- підприємця.

Що стосується витрат на ремонт пошкодженого в ДТП комп`ютера в сумі 4250 гривень, то позивачем зазначено, що під час ДТП 28.10.2023 року, при ОСОБА_1 знаходився власний комп`ютер (ноутбук) Asus x515j, який під час наїзду на ОСОБА_1 був пошкоджений, та відновлення (ремонт) якого обійшовся потерпілій в суму 4250 гривень, в підтвердження чого наданий рахунок на суму 4 250грн. №456 від 09.11.2023.

Статтею 3.1 Закону України №1961-IV встановлено, що розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допутимих доказів у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України щодо пошкодження даного ноутбука саме в результаті дорожньо-транпсортної пригоди, яка сталася 28.10.2023, а також звіту, висновку про оцінку пошкодженого майна та визначення розміру шкоди, тому в цій частині суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Інші доводи позивача щодо відсутності підтверджуючих документів по лікуванню позивача внаслідок ДТП судом відхиляються судом, оскільки спростовуються матеріалами справи.

За викладених обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач відповідно до п. 6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при поданні позовної заяви до суду була звільнена від сплати судового збору, отже витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог 1157,90 грн. із розрахунку 159 087,11*90,98% підлягають стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України, виходячи з того, що при поданні позовної заяви позивач, якби не був звільнений від його сплати, здійснив би оплату в розмірі 1 272,70 грн. ( з урахуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до положень ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»).

Окрім того, позивачем понесені витрати на правничу допомогу у сумі 6000 грн., що підтверджується договором про надання юридичних (адвокатських) посдуг від 10 січня 2024 року, укладеного між адвокатом Овчаренком О.О. та ОСОБА_1 , актом надання правничої (правової) допомоги від 30 вересня 2025 року, які просить стягнути позивач з відповідача.

З урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою, співмірні зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з урахуванням також ненадходження від відповідача клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, підлягають також стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 5458,80 грн. ( 6000 грн.*90,98%)

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1177, 1194, 1198 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 12, 13, 76-81, 82, 89, 141, 211, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Овчаренко Олег Олексійович до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС»(юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням в розмірі 4 353,33 гривень (чотири тисячі триста п`ятдесят три гривні 33 коп.), витрати на обстеження в лікувальному закладі (КТ) в розмірі 2200 гривень (дві тисячі двісті гривень 00 коп.), витрати на транспортування спеціальним транспортом лежачої хворої під час лікування в розмірі 3700 гривень (три тисячі сімсот гривень 00 коп.), витрати на утримання хворої особи в розмірі 22 500 гривень (двадцят дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп.), шкоду, пов`язану з недоотримання доходу в зв`язку з втратою працездатності в розмірі 112 000 гривень (сто дванадцять тисяч гривень 00 коп.) та витрати на правову допомогу в розмірі 5458,80 гривень (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят вісім гривень 80 коп.).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» (юридична адреса: 01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69, ) в дохід Державного бюджету України в особі Державної судової адміністрації України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Липська, 18/5, ), отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA 0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1157,90 гривень (одна тисяча сто п`ятдесят сім гривень 90 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 09.01.2026.

Суддя О.О. Соловйова