Справа № 399/4/26
Провадження № 2-з/399/1/2026
УХВАЛА

Іменем України

12 січня 2026 року смт Онуфріївка

Суддя Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Лях М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

встановила:

До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову, який ним буде подано у встановлений ч. 4 ст. 152 ЦПК України строк.

Заяву обґрунтував тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договори позики: від 21 серпня 2025 р., за умовами якого позичкодавець ОСОБА_1 передає у власність позичальникові - ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 446 125 (чотириста сорок шість тисяч сто двадцять п`ять) гривень, що є еквівалентом 10 750 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 10.10.2025 року включно; від 29 вересня 2025 р., за умовами якого позичкодавець ОСОБА_1 передає у власність позичальникові - ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 435 750 (чотириста тридцять п`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень, що є еквівалентом 10 500 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 01.11.2025 року включно; від 07 жовтня 2025 р., за умовами якого позичкодавець ОСОБА_1 передає у власність позичальникові - ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 641 020,50 (шістот сорок одна тисяча двадцять) гривень та 50 копійок, що є еквівалентом 15 450 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 01.11.2025 року включно.

Наразі заборгованість відповідача становить 1 540 424 грн., що є гривневим еквівалентом 36 200 доларів США (10 750 + 10 500 + 15 450 - 500), за курсом продажу долару США в ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 04.01.2026 року - 42,5532 грн. за 1 долар. Також відповідачу нараховано пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно пункту 6 договорів позики в разі несвоєчасного повернення суми позики позичальник сплачує позикодавцю за кожен день прострочення пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Всього відповідачу нараховано пені в розмірі 1 057 571, 66 грн. (379 206,25 + 274 522,5 + 403 842,91). Загальна заборгованість відповідача становить 2 579 995,66 гри. (1 540 424 + 1 057 571,66).

Оскільки відповідач в добровільному порядку ухиляється від сплати боргу, позивачем буде найближчим часом подана позовна заява до суду про стягнення усієї заборгованості для захисту своїх порушених прав. Враховуючи те, що протягом грудня 2025 року відповідач припинив відповідати на телефонні дзвінки та повідомлення у месенджер позивача, ним було проведено аналіз майнового стану відповідача за відкритими даними з відповідних реєстрів.

При цьому було виявлено, що відповідач 25.12.2025 року здійснив відчуження власної квартири під номером АДРЕСА_1 за ціною 1 421 785, 40 грн. Така ціна продажу є явно заниженою, оскільки квартира розташована в центральній частині міста і наразі найдешевшим варіантом квартир з подібною площею в гірших локаціях є квартира вартістю 75 000 доларів США (приблизно 3 150 000 грн.). А середня ціна квартир з такою площею становить 100 000 доларів США (приблизно 4 200 000 грн.). Також ним було виявлено, що 25.12.2025 року відповідачем було відчужено частку в статутному капіталі Фермерського господарства «Майгорове», код 38542292, де він до цього був одноосібним власником та керівником. Того ж дня відповідач був звільнений з посади керівника. Хоче зазначити, що Фермерське господарство «Майгорове» володіє значним земельним банком, тракторами, спорудами тощо, тобто є прибутковим бізнесом.

Кошти від вказаних правочинів не були спрямовані відповідачем на погашення заборгованості перед позивачем, а використані ним на власний розсуд. Після вказаних маніпуляцій у відповідача в підсумку немає оплачуваної роботи, бізнесу та майна, яке здатне повністю задовольнити його грошові вимоги щодо повернення позики, оскільки у власності відповідача залишилася лише земельна ділянка площею 2 га, яка обтяжена орендою з річним платежем 371 грн. та 1/4 частки квартири в смт. Онуфріївка.

Відчуження відповідачем цінного нерухомого майна за заниженою вартістю та продаж власного прибуткового господарства пов`язаній особі ОСОБА_3 (який є кумом відповідача та головним агрономом ФГ «Майгорове»), не спрямування коштів від продажу майна та бізнесу на повернення боргу свідчать про намір відповідача зробити неможливим стягнення з нього боргу в примусовому порядку та створює обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У зв`язку з викладеним та враховуючи недобросовісну поведінку відповідача вважає, що співмірним заходом забезпечення позову є накладення арешту в межах заявлених позовних вимог, на рухоме, нерухоме майно та грошові кошти, які належать відповідачу. Наразі позивач не володіє інформацією щодо конкретного рухомого майна (транспортних засобів, тракторів тощо), яке перебуває у власності відповідача, оскільки така інформація надається лише власнику, а сторонній особі надається виключно за рішенням суду. Також відповідач не володіє інформацією про поточні рахунки у банківських установах відповідача оскільки така інформація є банківською таємницею.

У зв`язку з викладеним вважає, що така інформація підлягає встановленню державним (приватним) виконавцем при виконанні ухвали суду про забезпечення позову.

Враховуючи обмежені строки для вирішення питання про забезпечення позову, позивач позбавлений можливості самостійно визначити склад рухомого майна в межах ціни позову, що перебуває у власності відповідача. При цьому очевидним є те, що після відчуження квартири та фермерського господарства наявне наразі у власності відповідача нерухоме майно не покриває ціну позову та є неліквідним. Враховуючи зазначене вважає, що в даному випадку наявні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову без виклику сторін, суд керується ч. 13 ст.7 ЦПК України, відповідно до якої розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Частиною 1 статті 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дати надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали, долучені до заяви, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до положень ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Верховного Суду від 08.10.2018 р. у справі № 913/257/18).

Цивільний процесуальний кодекс України не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Суд не вправі надавати оцінку доказам, що подані стороною по справі, під час вирішення питання щодо забезпечення позову.

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода вільному розпорядженню майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

При цьому, арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №643/12369/19.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач зазначив, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 2 579 995, 66 гри. грн, тобто сума є значною. Відповідач є власником земельної ділянки та з метою уникнення виконання можливого рішення суду про стягнення заборгованості може відчужити земельну ділянку, що утруднить та/або унеможливить виконання рішення суду.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення боргу в розмірі 2 579 995, 66 гри. за договорами позики, копії яких долучено до матеріалів справи. При цьому, у договорах визначено строк повернення позики до 10.10.2025 року, до 1 листопада 2025 року.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, сформованої 02.01.2026, відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером: :02:000:0241, площею 2 га.

За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власники земельних ділянок мають право продавати або іншим чином відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність (п.«а» ч.1 ст. 90 ЗК України).

Відповідно до п.п. 1, 2 та 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: право власності на нерухоме майно, речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, а також обтяження речових прав на нерухоме майно, до яких належить арешт.

З огляду на викладене, відповідач ОСОБА_2 , як власник земельної ділянки, не обмежений у праві здійснити її відчуження у передбаченому законом порядку.

Суд виходить із того, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Враховуючи те, що між сторонами дійсно виник спір, беручи до уваги обставини справи, співмірність виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами та те, що подальше відчуження вказаного майна призведе до ускладнення захисту прав позивача, суд вважає, що у даному випадку необхідним видом забезпечення позову буде заборона відчужувати майно його власником.

При цьому, такий вид забезпечення позову не обмежує право володіння та користування зазначеною земельною ділянкою як відповідачем, так і третіми особами.

Заявник звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, крім накладення арешту на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 просить накласти арешт на рухоме майно, що належить ОСОБА_2 , яке буде виявлено під час виконання ухвали про забезпечення позову, заборонити розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на будь-яких рахунках належних ОСОБА_2 та відкритих у банківських установах, які будуть виявленні під час виконання ухвали про забезпечення позову.

Разом з тим, до заяви про забезпечення позову не додано належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить рухоме майно, не зазначено його перелік.

Також, до заяви про забезпечення позову не додано належних доказів на підтвердження того, що грошові кошти, на які позивач просить накласти арешт, знаходяться на будь-яких розрахункових рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_2 у банківських або інших фінансово-кредитних установах.

Отже, на даний час відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на рухоме майно та грошові кошти.

Керуючись ст. ст. 149 154, 157, 260 ЦПК України, суд -

постановила:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0241, площею 2 га, яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

В задоволенні заяви позивача в частині накладення арешту на рухоме майно та грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать ОСОБА_2 відмовити.

Дані про стягувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (адреса: АДРЕСА_2 ).

Дані про боржника: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ( адреса: АДРЕСА_3 ).

Дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала про забезпечення позову може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців, відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Копію ухвали направити до Центру надання адміністративних послуг Онуфріївської селищної ради - для виконання.

Копію ухвали направити до Онуфріївського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Центральна, 11 смт Онуфріївка, 28100) - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не було вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.М. Лях