Єдиний унікальний номер: 378/1551/25
Провадження № 2/378/65/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Москаленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку визначення частки з майна колгоспного двору та в порядку спадкування за законом на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , з посиланням на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав до майна колгоспного двору, членами якого станом на 15.04.1991 року були ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та він ОСОБА_1 .. Брат ОСОБА_1 вибув в селище Володарка в 1987 році на навчання, а в 1994 році остаточно в місто Київ. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , заяву про прийняття спадщини подав чоловік спадкодавці ОСОБА_3 та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , заяву про прийняття спадщини подали діти спадкодавця: ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , які уклали між собою договір про поділ спадщини, за умовами якого у спадщину до нього, ОСОБА_1 , переходить спадкове майно, що складається: житлового будинку в АДРЕСА_1 , земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:009:0047, :01:009:0048, :01:004:0003, а в спадщину до ОСОБА_1 переходить спадкове майно, що складається з земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:004:0014, :01:004:0018. 29.05.2025 року він (позивач) звернувся з заявою до Ставищенської ДНК про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , на що нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Позивач просить визнати за ним право власності в порядку визначення частки з майна колгоспного двору на 1/3 частину житлового будинку та в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 і поділу спадкового майна на 2/3 частин житлового будинку, а всього право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,1 м2, житловою площею 53,2 м2, вартістю 164000 гривень.

В судове засідання позивач не прибув, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 101).

Представник відповідача Ставищенської селищної радив судове засідання не прибув, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними матеріалами (а. с. 76).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позву не заперечує (а. с. 88).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши справу та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до витягів з погосподарських книг Розумницької сільської ради №1 за 1986-1990 р.р. (особовий рахунок 41) та №1, 2 за 1991-1995 р.р. (особовий рахунок 41) та довідки Ставищенської селищної ради №106 від 10.03.2025р., житловий будинок АДРЕСА_2 , належав до майна колгоспного двору, членами якого станом на 15.04.1991 року були: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 10-13, 14).

ОСОБА_2 вибув в селище Володарка в 1987 році на навчання, а в 1994 році остаточно в місто Київ, що підтверджує запис у вказаній по господарській книзі, довідка Ставищенської селищної ради № 108 від 10.03.2025 року (а.с. 15).

Таким чином, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в силу ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набули право власності на майно колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/3 частині кожен.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 16).

Матеріалами спадково справи (а.с. 91-99) встановлено, що заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 до Ставищенської державної нотаріальної контори подав чоловік спадкодавці ОСОБА_3 та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна.

17.07.2020 року Верховна Рада України прийняла Постанову № 3650 «Про утворення та ліквідацію районів», якою Ставищенський район був ліквідований, а утворена Ставищенська селищна громада увійшла до складу укрупненого Білоцерківського району.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 18).

Матеріалами спадково справи (а.с. 36-70) встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , заяву про прийняття спадщини до Ставищенської державної нотаріальної контори подали діти спадкодавця: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Останні уклали між собою договір про поділ спадщини посвідчений Ставищенською державною нотаріальною конторою 06.03.2025 року за реєстром №245, за умовами якого у спадщину до ОСОБА_1 , переходить спадкове майно, що складається з: житлового будинку в АДРЕСА_1 , земельні ділянки з кадастровими номерами :01:009:0047, :01:009:0048, :01:004:0002, а спадщину до ОСОБА_2 переходить спадкове майно, що складається з земельних ділянок з кадастровими номерами :01:004:0014, :01:004:0018.

29.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Ставищенської державної нотаріальної контори про видачу на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 , на що нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 26).

06.03.2025 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку кадастровий номер :01:009:0048, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 . Тобто право власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 20).

Як видно з технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 розташовані: житловий будинок літера «А», 1966 року побудови (загальна площа 72,1 м2, житлова площа 53,2 м2) з прибудовою літера «а». До житлового будинку відносяться наступні господарські будівлі та споруди: сарай літера «Б»; літня кухня літера «В»; погріб під частиною будівлі літера «В/п»; гараж літера «Г»; сарай літера «Д»; вбиральня літера «Е»; колодязь №1; огорожа №2; ворота з хвірткою №3 (а.с. 22-24).

Ринкова вартість будинку становить 164000 гривень, що підтверджується висновком про ринкову вартість (а.с. 25).

Реєстрація права власності на житловий будинок, що розташований: АДРЕСА_1 до 01.01.2013 року не проводилась (а. с. 21).

Згідно ст.120 ЦК УРСР (1963 року) колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був введений в дію Закон України «Про власність». Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Правовідносини щодо спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 регулюються нормами ЦК УРСР (1963 року).

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

У відповідності зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до статті 534 ЦК УРСР (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Як видно із статті 548 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ч.1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 560 ЦК УРСР (1963 р.) визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст. 561 ЦК УРСР (1963 р.) Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Правовідносини щодо спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 регулюються нормами Цивільного кодексу України (16.01.2003 року).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як встановлено статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини,

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності (п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова)).

Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом (стаття 1267 Кодексу).

Таким чином, спадкоємці можуть укласти нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна, який повинен укладатися до видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці визначають конкретне майно, яке може відповідати їхнім часткам у спадщині. Після підписання правочину нотаріус видає спадкоємцям свідоцтво про право на спадщину, з урахуванням домовленостей між ними.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень ч.1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_3 за життя набув права власності: на 1/3 частину житлового будинку (в порядку визначення частки з майна колгоспного двору) та на 1/3 частину житлового будинку (в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_4 ), а всього на 2/3 (дві третіх) частин вищевказаного житлового будинку, і це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок смерті останнього,а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Понесені судові витрати позивач просить покласти на нього.

Керуючись ст. ст. 120, 123, 524, 525, 529, 534, 548, 549, 553, 560, 561 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 15, 182, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270, 1297 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку визначення частки з майна колгоспного двору на 1/3 (одну третю) частину житлового будинку та в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 і поділу спадкового майна на 2/3 (дві третіх) частин житлового будинку, а всього право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,1 м2, житловою площею 53,2 м2, вартістю 164000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Р. В. Гуртовенко