Справа № 464/4465/24
пр.№ 2/464/68/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2026 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова у складі судді Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» про стягнення страхового відшкодування, за участі представника позивача - адвоката Гудз Р.А.,

у с т а н о в и в :

Адвокат Гудз Р.А. від імені та в інтересах позивача звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою в порядку цивільного судочинства, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача: страхове відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання у розмірі 43035, 50 грн; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 3651, 43 гривень, три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 392,43 грн; інфляційні втрати у розмірі 460,35 грн.

За результатами автоматизованого розподілу судову справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 23 липня 2024 року цивільну справу передав за підсудністю на розгляд Голосіївському районному суду міста Києва.

Постановою Львівського апеляційного суду від 10 липня 2025 року ухвалу суду скасовано з направленням справи для продовження розгляду.

Як регламентовано ч.1 ст.37 ЦПК України, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду таку передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 31 липня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що просив позивач.

Заперечень проти письмового провадження, визначеного ухвалою суду про відкриття провадження, до суду не надходило, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису у такому випадку не здійснюється.

Характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання для повного та всебічного встановлення обставин справи, прохання жодним чином не обґрунтовано необхідністю учасників справи бути присутніми у судовому засіданні, адже всі доводи відповідач вправі викласти у письмовому вигляді. Заяв про виклик свідків чи призначення експертиз не подано.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо проведення публічного розгляду справи.

Саме така правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20, яка у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України враховується при застосуванні норм права.

Відповідач проти позову заперечив з підстав виплати страхового відшкодування у законодавчо визначеному розмірі з огляду наявності вини у вчиненні ДТП самого пішохода, про що зазначено у постанові слідчого.

Указане викладене у відзиві на позов, надано підтвердження надіслання такого іншим учасникам справи відповідно до вимог цивільного судочинства.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов наступного висновку.

Порядок здійснення цивільного судочинства встановлений ЦПК України, за яким суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень (ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, постанова Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 607/16163/19).

За вимогами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як регламентовано ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної безпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У силу приписів ст.1 Закону України «Про страхування», страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин).

У ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин) викладено наступні положення.

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до пункту 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як убачається із свідоцтв, долучених до справи, позивач - донька ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області Рокошевського А.М. закрито кримінальне провадження, внесене 01 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000945, за відсутності складу кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України.

Як вказано у постанові, у ході досудового розслідування встановлено, що 30 листопада 2022 року у м.Льворві відбулась ДТП (наїзд на пішохода) за участі автомобіля марки «ФОЛЬКСФАГЕН» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , унаслідок якої пішохід ОСОБА_2 померла у реанімаційному відділенні.

На момент учинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-207984784 відповідача - страховика. За даним полісом ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260000 грн, а франшиза - 0 грн.

Позивачем, від імені якого діяв представник, подано заяву про виплату страхового відшкодування унаслідок смерть доньки у розмірі 92071 грн: моральна шкода - 80400 грн; витрати на поховання - 11671 грн.

Листом відповідача від 01 квітня 2024 року з покликанням на положення п.36.3 ст.36 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомлено позивача, що відповідальними за ДТП є двоє осіб та коло утриманців померлого 1 особа (донька), у зв`язку з чим підлягає до виплати 40200 грн моральної шкоди (80400 грн/2) та витрати на поховання - 5835,50 грн (11671 грн/2), загалом - 46035,50 грн, що виплачено згідно з платіжною інструкцією від 26 квітня 2024 року за № ЦО07749.

Позивач, не погоджуючись із розміром страхового відшкодування, заявила вимоги щодо доплати ще 43035,50 грн.

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб - п.36.3 ст.36 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин).

У постанові Великої Палати від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19, постанові 22 лютого 2023 року у справі № 191/1119/22 Верховний Суд виснував, що припис пункту 36.3 згаданого закону розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року в справі № 274/4882/17-ц, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосуванню не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У цій справі наявне лише одне джерело підвищеної небезпеки та цивільно-правова відповідальність застрахована тільки однієї особи, положення 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосування не підлягають. Наведене свідчить, що страховиком безпідставно зменшено розмір страхового відшкодування та, зважаючи на принцип диспозитивності, до виплати підлягають 43045,50 грн. Саме з цих підстав позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування у більшому розмірі, про що свідчить лист відповідача від 01 квітня 2024 року, тому покликання відповідача у відзиві додатково на судову практику щодо наявності ознак непереборної сили та грубої необережності пішохода в настанні ДТП, що впливає на розмір шкоди, розцінюється як намагання уникнути цивільної відповідальності.

У силу положень п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За умовами ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи, що страхове відшкодування виплачено частково, згідно з розрахунком позивача сума заборгованості за неповну виплату моральної шкоди та витрат на поховання становить 4504,17 грн, з яких: пеня - 3651,39 грн; 3 % річних - 392,43 грн; інфляційні втрати - 460,35 грн.

За змістом висновку Верховного Суду у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.

Стороною відповідача, який заперечує розмір боргу, власного контррозрахунку не проведено та доказів його неправильності не надано. З огляду на таке у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунків, які беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем.

Суд, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів сторін, наданих ними доказів, дійшов висновку про необхідність захисту цивільних прав позивача шляхом задоволення позову та стягнення з відповідача заявленої суми грошових коштів. Суд погоджується з переконливими та слушними доводами сторони позивача, які відповідачем жодним чином не спростовано. Доводи відповідача фактично зводяться до власного суб`єктивного бачення обставин справи та чинного законодавства. Відомості, які б спростували даний висновок суду та доводили протилежне, відсутні.

У даній справі судом надано відповіді на доречні аргументи сторін, здатні вплинути на вирішення спору. Інші доводи не є визначальними та вагомими, які б могли вплинути на правильність рішення у справі (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 910/6322/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 990/135/22).

У відповідності до ст.ст.133, 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України)

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. У рішеннях Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20 зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 638/13336/21 виснував, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), за клопотанням іншої сторони(подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд, звертаючись до правової позиції Верховного Суду, викладеній у додатковій постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 905/493/22, зазначає, що, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, зокрема, підготовку процесуального документа, виступ в суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації процесуальних прав та захист інтересів клієнта.

Відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 640/18402/19 (постанова від 28 грудня 2020 року) розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін(постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, додаткова постанова від 16 березня 2023 року по cправі №927/153/22).

Стороною позивача у позові заявлено про відшкодування за рахунок відповідача 6500 грн витрат на професійну правничу допомогу, узгоджених у договорі про надання правничої допомоги від 01 травня 2024 року. Відповідачем заявлено про неспівмірність таких витрат та доводить необхідність таких у розмірі до 2000 грн.

З огляду на конкретні обставини справи: справа цивільної юрисдикції за правилами спрощеного провадження без проведення судових засідань, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі про стягнення страхового відшкодування, щодо вирішення вказаного спору існує судова практика, зокрема Верховного Суду, обсяг юридичної/технічної роботи, зокрема подання позовної заяви та апеляційної скарги, виходячи з критерію розумності, пропорційності, справедливості, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд переконаний, що розмір витрат є явно завищеним. Суд критично оцінює співмірність витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн та зменшує такі до 3000 грн, оскільки не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката. У даному випадку суд частково погоджується з доводами відповідача.

Оскільки позивач при зверненні до суду з цим позовом звільнений від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи), то за приписами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 1211,20 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задоволити позов.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання у розмірі 43035,50 грн та 4504,17 грн, з яких: пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України - 3651, 43 гривень; три проценти річних від простроченої суми боргу - 392,43 грн; інфляційні втрати - 460,35 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» на користь ОСОБА_1 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС» на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядкуст.273 ЦПК України.

Інформація про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач Приватне акціонерне товариство «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ АЛЬЯНС», , м.Київ, вул.Ямська, 28А.

Повне судове рішення складено 13 січня 2026 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО