Провадження № 2-з/201/2/2026
УХВАЛА

про забезпечення позову

08 січня 2026 року Соборний районний суд міста Дніпра в складі судді Покопцевої Д.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у праві спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи

25.12.2025р. позивач звернулася до Соборного районного суду міста Дніпра із вказаним позовом, в якому просить:

- визнати за нею право власності на 61/100 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять житловий будинок літ. «А» та господарські будівлі і споруди, визначені матеріалами технічної інвентаризації та висновком судової будівельно-технічної експертизи;

- встановити фактичний розмір часток у праві спільної часткової власності на зазначене домоволодіння, а саме: за ОСОБА_1 - 61/100 часток, за ОСОБА_2 - у сукупності 39/100 часток;

- скасувати державну реєстрацію права власності на 62/100 часток домоволодіння, здійснену за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу частки домоволодіння від 10.02.2023 року, як таку, що не відповідає фактичному обсягу прав відчужувача та порушує права позивача;

- зобов?язати державного реєстратора прав на нерухоме майно внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, шляхом реєстрації права власності ОСОБА_1 на 61/100 часток домоволодіння та приведення реєстраційних записів у відповідність до встановленого судом розміру часток;

- вирішити питання судових витрат.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025р. для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Покопцеву Д.О.

Судом в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла до суду 26.12.2025р.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 26.12.2025р. вказаний позов прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Щодо заяви про забезпечення позову

07.01.2026р. Соборним районним судом міста Дніпра через підсистему «Електронний суд» отримана заява позивачки про забезпечення позову, в якій вона просить суд:

- заборонити здійснювати будь-які будівельні роботи з капітального ремонту житлового будинку літ. «А-1» та реконструкції будівель прибудов літ. «а-1», літ. «а2-1» на земельній ділянці площею 0,0559 га кадастровий номер :03:190:0006 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 , державним органам та державним реєстраторам, органам місцевого самоврядування, а також установам, підприємствам та організаціям незалежно від форм власності, та особам, що надають публічні послуги вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, видачі будь-яких дозвільних документів, що надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, а також документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом вказаних об`єктів будівництва;

- заборонити ОСОБА_2 , державним органам та державним реєстраторам, органам місцевого самоврядування, а також установам, підприємствам та організаціям незалежно від форм власності, та особам, що надають публічні послуги вчиняти будь-які дії щодо переєстрації права власності на 62/100 частки житлового будинку літ. «А-1», будівель прибудов літ. «а-1», літ. «а2- 1», що розташовані на земельній ділянці площею 0,0559 га кадастровий номер :03:190:0006 за адресою: АДРЕСА_1 .

- заборонити ОСОБА_2 , а також будь-яким фізичним та юридичним особам, які діють за її дорученням, з її ініціативи або з її відома: 1. відчужувати 62/100 часток у праві спільної часткової власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у будь-який спосіб, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, ренти, довічного утримання, спадкового договору або інших цивільно-правових правочинів; 2. передавати зазначену частку в іпотеку, заставу або встановлювати будь-які інші обтяження, у тому числі сервітут, суперфіцій, узуфрукт, арешт, забезпечувальні та обмежувальні права; 3. укладати будь-які правочини або вчиняти будь-які юридичні дії, наслідком яких є зміна суб`єкта права, обмеження прав, перехід, припинення або обтяження права власності на зазначену частку.

- заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у тому числі державним реєстраторам, нотаріусам та іншим уповноваженим особам: 1. вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо 62/100 часток зазначеного домоволодіння, у тому числі реєструвати перехід, зміну, обмеження або припинення прав; 2. вносити будь-які зміни до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо власника, обсягу прав, об`єкта, його характеристик або складу; 3. реєструвати обтяження або припинення обтяжень щодо зазначеної частки.

- заборонити відповідачу, а також будь-яким фізичним та юридичним особам за її дорученням, з її ініціативи або з її відома: 1. здійснювати поділ домоволодіння в натурі або об`єднання його з іншими об`єктами нерухомості; 2. здійснювати реконструкцію, перебудову, перепланування, капітальний ремонт, демонтаж або добудову будівель та споруд; 3. змінювати адресу, функціональне призначення, технічні або просторові характеристики домоволодіння; 4. створювати нові об`єкти нерухомості на території домоволодіння або змінювати його склад.

- заборонити відповідачу, а також будь-яким іншим особам за її дорученням або з її відома: 1. здійснювати поділ домоволодіння в натурі або об`єднання його з іншими об`єктами; 2. здійснювати реконструкцію, перебудову, перепланування, капітальний ремонт, демонтаж або добудову; 3. змінювати адресу, функціональне призначення або склад домоволодіння; 4. здійснювати будь-які дії, що призводять до зміни фізичних, технічних або функціональних характеристик спірного об`єкта.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.01.2026р. для розгляду такої заяви визначено суддю Покопцеву Д.О.

В обґрунтування вимог такої заяви, зокрема, зазначається, що суть спору полягає не у праві власності як такому, а у визначенні його дійсного обсягу. Позивач не заперечує факт існування права спільної часткової власності та не ставить під сумнів саму можливість існування у відповідача частки у цьому праві, а оспорює відповідність зареєстрованого розміру частки відповідача фактичному складу домоволодіння та реальному обсягу прав, які могли бути предметом відчуження. Наявність у відповідача формального права розпорядження спірною часткою без згоди позивача та без відома суду матиме прямий вплив на можливість виконання майбутнього судового рішення. Внаслідок відчуження або обтяження спірної частки у справі з`явиться новий суб`єкт права, який не є стороною процесу; виникне необхідність залучення нового відповідача або ініціювання нового судового спору; може бути поставлено питання про добросовісність набувача та застосування статті 388 ЦК України, що суттєво ускладнить відновлення порушеного права; виконання рішення суду про встановлення реального розміру часток або скасування реєстрації стане юридично та фактично проблематичним або неможливим. Вказує, що можливість реконструкції, перебудови або перепланування об`єкта; знищення або зміни окремих елементів домоволодіння; створення нових будівель або споруд без погодження з іншими співвласниками можуть змінити фактичний склад домоволодіння, унеможливити або істотно ускладнити виконання рішення про встановлення часток; знецінити або спотворити результати судової будівельно-технічної експертизи; позбавити суд можливості відновити правовий стан, який існував на момент виникнення спору.

Мотиви суду

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд враховує, що згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 509/2765/19 (провадження № 4-21904св19) викладено правову позицію згідно з якою:

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

[…] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

[…] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 760/5582/20 (провадження № 61-12876св20) викладено правову позицію згідно з якою:

«Частинами 1 та 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується , зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).»

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано: «те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір».

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.10.2020 у справі № 278/260/19-ц (провадження № 61-8580св19) вказано:

«Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

У відповідності з положеннями статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову, зокрема є: накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами від 12 червня 2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову та матеріали справи, суд установив, що наразі існує спір про визначення часток сторін у праві спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_1 . Позивачка вказує, що через наявність будівель та споруд, нею збудованих, її частка у домоволодінні становить 61/100, а не 38/100, а частка відповідачки 39/100, а не 62/100, як-то вказано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На підставі цього позивачка просить визнати за собою право власності на 61/100 частину домоволодіння, за відповідачкою на 39/100 домоволодіння, встановивши таким чином фактичний розмір часток та внести відповіді зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з огляду на що відчуження відповідачкою її частки домоволодіння може утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення позову, тому суд дійшов висновку щодо необхідності застосування в даному випадку заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження відповідачкою її частки у нерухомому майні. Вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (п.п. 21,23 постанови Верховного суду від 03.03.2023р., cправа № 905/448/22).

При цьому суд вважає, що вжиття таких заходів забезпечення позову є співмірним з заявленими позовними вимогами та застосування такого виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав сторін, оскільки не порушує прав особи на володіння та користування майном, в той час як відчуження відповідного майна в подальшому може утруднити виконання рішення. Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими і за результатами вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

При цьому суд також звертає увагу на приписи ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Підстав для вжиття інших заходів забезпечення позову, про які просить позивачка, наразі не вбачається.

Щодо зустрічного забезпечення

Крім того, суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального закону суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 61-11274св18.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Крім того, у відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України відповідач не позбавлений права звернутись з клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення надавши докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

Підсумки

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що з урахуванням предмету та підстав позову, з якими позивач звернувся до суду, мети забезпечення позову, заяву представника позивача про накладення арешту на спірне майно слід задовольнити частково, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести у майбутньому до порушення прав заявника.

Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За змістом ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Аналогічна норма міститься у п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України за змістом якої окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-153, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження шляхом продажу або реалізації в будь-який спосіб (в тому числі на торгах, аукціонах), державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 62/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 , до набрання рішенням у цій справі законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення (ст. 12 Закон України «Про виконавче провадження»).

Направити дану ухвалу всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову (які ідентифіковані судом) для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (ч. 11 ст. 153 ЦПК).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , місце проживання як ВПО: АДРЕСА_3

Суддя: Д.О. Покопцева