Дата документу 12.01.2026
Справа № 334/3610/25
Провадження № 2/334/167/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 січня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Ісакова Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Прийменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Віхляєва Володимира Вікторовича до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 . Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 13.08.2013 року (актовий запис № 803), виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції батьками дитини зазначені ОСОБА_2 , громадянин російської федерації та ОСОБА_4 , громадянка України.

23.08.2013 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин російської федерації та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, зареєстрували шлюб у Дніпровському районному у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 425.

При укладенні шлюбу позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим повторно 30.08.2016 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року у цивільній справі №334/779/20, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Також цим рішенням встановлено: «дочка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, вона не бажає зберегти шлюб на розірванні шлюбу наполягає. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні дочки не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття».

В березні 2014 року відповідач добровільно виїхав на постійне проживання до російської федерації, що унеможливлює його спілкування з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з того часу батька ОСОБА_2 жодного разу не бачила і не спілкувалась з ним, оскільки батько не виходив на зв`язок, не цікавився її життям, здоров`ям, навчанням, не мав наміру бачитися з дитиною, не піклувався про її фізичний, інтелектуальний, моральний і духовний розвиток, не брав участі у її вихованні, не надавав жодної матеріальної та моральної допомоги, утримання або підтримки, не спілкувався з нею, не виявляв батьківської уваги і турботи.

Дитина сторін у справі постійно проживала з матір`ю і перебувала на її повному утриманні та вихованні. Дитина не пам`ятає біологічного батька, оскільки батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неї, ще коли їй було всього 8 місяців.

Відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини відсутня. До того ж, він мав можливість спілкуватись з дитиною хоча б по телефону, через месенджери та сторінки в соціальних мережах. Але відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, без поважних причин залишив її без уваги та турботи, при цьому наявна відсутність будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною.

Зазначене свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.

Такі життєві умови були обрані відповідачем після народження дитини. Перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її здоров`я, навчання, підготовку до самостійного життя. Він свідомо знехтував своїм обов`язком щодо утримання дитини (не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання).

Таким чином, відповідач фактично не виконував свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, майже з її народження, цілих одинадцять років.

Ці обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції, оскільки між дитиною та біологічним батьком відсутній зв`язок, який визначається як сімейне життя, відсутній взагалі протягом дуже тривалого часу будь-який контакт внаслідок такої свідомої поведінки відповідача.

Крім того, виховуючись у дусі любові до України, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в патріотичних українських традиціях без можливого впливу з боку носія ворожої ідеології країни - спонсора тероризму.

У зв`язку з цим, створились умови, які шкодять інтересам дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Названі дії у відповідності до статті 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини.

З урахуванням викладеного, позивач просить позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09.05.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

30.10.2025 року

Представник позивача просив розглянути справу за наявними матеріалами справи, без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, про що подав заяву.

В судове засідання відповідач повторно не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подав.

Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі, та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини.

Представник виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі, надала висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до статті 280 ЦПК України, за відсутності відповідача.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

На підставі статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Останнє відоме місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач є громадянином російської федерації, що підтверджується паспортом громадянина російської федерації № НОМЕР_3 , виданого відділом УФМС росії по ханти-мансійському автономному округу - югрі в м. югорську 03.06.2009 року, код підрозділу 860-827.

Згідно ч. ч. 9, 10, 17 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або зі останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні

Позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення пошкодження) у зв`язку із збройною агресією російської федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями, природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем, проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і pанонами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 3 ЦП К України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України: цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій cправ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість а кого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час - чинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи .

В силу частини другої статті 496 ЦПК України, іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними поговорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Виходячи з частини першої статті 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Водночас названою нормою встановлено право, а не обов`язок суду звертатися у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території російської федерації регулюється Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року N240/94-ВР.

Так, відповідно до частини першої та другої статті 1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони.

Разом з тим, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, який діє і до тепер.

Відповідно до частини першої статті 122 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи систем правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

24.02.2022 року розірвано дипломатичні відносини між Україною і російською федерацією. Функціонування закордонних дипломатичних установ України і території російської федерації та діяльність дипломатичних установ російські федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади російської федерації за посереднице третіх держав не здійснюється. У зв`язку з чим наразі унеможливлено сприянь органами дипломатичної служби України у переданні судових документів російські стороні (листи Міністерства закордонних справ України вих. №71/17-500- 67127 від 04.09.2022 року та вих. №71/17-500-77469 від 03 жовтня 2022 року).

За зверненням Міністерства юстиції України Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресією росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконанні українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконанні міжнародних договорів України у період воєнного стану» №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництві з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

01.12.2022 року прийнято Закон України №2783-ІХ «Про вихід з Конвенції пре правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини ; цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22 грудня 2021 року Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року вказаний Закон набрав чинності.

Закон передбачає зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені Україні, у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада року №240/94-BP, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР, у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь (стаття 1); вихід Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (стаття 2).

Відповідно до Закону України від 01.12.2022 (набрав чинності 23.12.2022) «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року» преамбули: 1. Керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України», зупинити у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року №240/94-ВР Відомості Верховної Ради України, 1994 №46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 3.03.1998 року №140/98-ВР.

Керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України», вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року №240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., N° 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, в чиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997року і ратифікованого Законом України від 3.03.1998 року Nsl40/98-BP.

Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в росії та росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені. Комунікація МЗС з органами влади російської федерації також не здійснюється.

Крім того, відповідно до повідомлення, розміщеного 25.02.2022 на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку росії та введенням воєнного стану, AT «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з поштою росії та білорусі; посилки та перекази в ці країни не приймаються.

Разом з тим, відповідно до правил частини першої та частини другої статті 498 ЦПК України у випадку, якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому Цивільним процесуальним Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Таким чином, відповідно до правових норм чинного законодавства України, з метою належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи необхідно вручити відповідачу копію позовної заяви та процесуальні документи по даній справі у перекладі на російську мову з нотаріальним засвідченням його вірності через Міністерство юстиції України.

Разом з тим, у зв`язку із порушенням російською федерацією цілей і принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройні агресією російської федерації проти суверенітету та територіальної цілісної України, Міністерство закордонних справи України 24.02.2022 нотифікувало МЗС і про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією від 14.02.1992.

Відтак діяльність дипломатичних представництв України в росії та росії Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року.

Отже, подальше застосування відповідного алгоритму з отримання згоду, російської федерації на відмову від судового імунітету, а також подача будь-яких судових документів до російської сторони дипломатичними каналами не є можливі з огляду на розірвання дипломатичних відносин та евакуацію всіх співробітник дипломатичних та консульських установ України через повномасштабну агресії російської федерації проти України.

З огляду на вищенаведене, на період збройного конфлікту у відносинах державою-агресором унеможливлено застосування міжнародних договорів України питань правового співробітництва у цивільних справах, у тому числі у зв`язку з припиненням поштового сполучення.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів у цій справі дипломатичними каналами, як вбачається належним повідомленням відповідача про дату, час і місце розгляду цивільної справи є розміщення судом оголошень на офіційному веб-сайті «Судова влада України», з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 . Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 13.08.2013 року (актовий запис № 803), виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції батьками дитини зазначені ОСОБА_2 , громадянин російської федерації та ОСОБА_4 , громадянка України.

23.08.2013 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин російської федерації та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, зареєстрували шлюб у Дніпровському районному у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 425.

При укладенні шлюбу позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим повторно 30.08.2016 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року у цивільній справі №334/779/20, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Також цим рішенням встановлено: «дочка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, вона не бажає зберегти шлюб на розірванні шлюбу наполягає. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні дочки не приймає, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття».

В березні 2014 року відповідач добровільно виїхав на постійне проживання до російської федерації, що унеможливлює його спілкування з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з того часу батька ОСОБА_2 жодного разу не бачила і не спілкувалась з ним, оскільки батько не виходив на зв`язок, не цікавився її життям, здоров`ям, навчанням, не мав наміру бачитися з дитиною, не піклувався про її фізичний, інтелектуальний, моральний і духовний розвиток, не брав участі у її вихованні, не надавав жодної матеріальної та моральної допомоги, утримання або підтримки, не спілкувався з нею, не виявляв батьківської уваги і турботи.

Дитина сторін у справі постійно проживала з матір`ю і перебувала на її повному утриманні та вихованні. Дитина не пам`ятає біологічного батька, оскільки батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неї, ще коли їй було всього 8 місяців.

Відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини відсутня. До того ж, він мав можливість спілкуватись з дитиною хоча б по телефону, через месенджери та сторінки в соціальних мережах. Але відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, без поважних причин залишив її без уваги та турботи, при цьому наявна відсутність будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною.

Зазначене свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.

Такі життєві умови були обрані відповідачем після народження дитини. Перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її здоров`я, навчання, підготовку до самостійного життя. Він свідомо знехтував своїм обов`язком щодо утримання дитини (не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання).

Таким чином, відповідач фактично не виконував свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, майже з її народження, цілих одинадцять років.

Ці обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції, оскільки між дитиною та біологічним батьком відсутній зв`язок, який визначається як сімейне життя, відсутній взагалі протягом дуже тривалого часу будь-який контакт внаслідок такої свідомої поведінки відповідача.

Крім того, виховуючись у дусі любові до України, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в патріотичних українських традиціях без можливого впливу з боку носія ворожої ідеології країни - спонсора тероризму.

У зв`язку з цим, створились умови, які шкодять інтересам дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем Султановою-Стаценко Оленою від 08.07.2025 року боржник ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 231799,27 гривень за виконавчим листом №334/779/20 від 29.09.2020 року виданим Ленінським районним судом міста Запоріжжя, стягувачем за яким виступає ОСОБА_1 .

Щодо нормативно-правового обґрунтування суд виходить з такого.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

Спосіб судового захисту передбачений п. 3 ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України: припинення правовідношення.

Відповідач долею дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні та утриманні, не цікавиться її станом здоров`я, фізичним та морально-психологічним розвитком.

З характеристики №009 з місця проживання ОСОБА_1 , виданої 07.04.2025 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Затишна оселя 81» вбачається, що « ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , з моменту народження по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Проживає разом зі своєю сім`єю, що складається з: мами ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , сестри ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , чоловіка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7 , доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_8 . Сварки в сім`ї не зафіксовані, в сім`ї панує атмосфера взаєморозуміння та взаємоповаги.

За період проживання скарг від сусідів на ОСОБА_1 не надходило, конфліктних ситуацій не було, в побуті з сусідами ввічлива і товариська, дотримується всіх норм і правил проживання у багатоквартирному будинку, поважає права своїх сусідів. Випадків перебування в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних речовин не зафіксовано.

ОСОБА_1 зарекомендувала себе як товариська, ввічлива, не конфліктна та доброзичлива людина, завжди готова прийти на допомогу, має активну життєву позицію. Турботлива мама, яка опікується своїми дітьми, займається їх вихованням за участі свого чоловіка ОСОБА_9 .

Донька ОСОБА_1 - ОСОБА_3 з моменту народження проживає разом з матір`ю за вищезазначеною адресою. Батько ОСОБА_3 за весь період часу разом з ними не проживав. З сусідів його ніхто не бачив, а також щоб він приїздив до доньки, навідував її або гуляв з нею на прибудинкових дитячих майданчиках за місцем мешкання дитини.

Квартира знаходиться у співвласності ОСОБА_1 , заборгованості за житлово-комунальні платежі не має».

Відповідно до характеристики №46 від 25.04.2025 року учениці 6-А класу Запорізької гімназії № 22 Запорізької міської ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 « ОСОБА_11 навчається у 6-А класі Запорізької гімназії №22 з першого класу. За час навчання зарекомендувала себе як старанна, відповідальна та здібна учениця.

Роксана демонструє високий рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Вона сумлінно виконує домашні завдання, активно працює на уроках та виявляє глибокий інтерес до навчання. Має аналітичний склад розуму, швидко засвоює новий матеріал та вміє застосовувати отримані знання на практиці. Особливих успіхів досягає у вивченні математики та англійської мови. Додатково займається з репетиторами, що сприяє ще кращим результатам. Вона осіла II місце в районній олімпіаді з математики, що свідчить про її високий рівень знань та здібностей.

Окрім шкільного навчання, ОСОБА_12 відвідує музичну школу, де також проявляє старанність, цілеспрямованість та творчі здібності.

У спілкуванні дівчина ввічлива, доброзичлива та чуйна. Має добрі стосунки з однокласниками та вчителями, користується повагою в колективі. Вона відповідальна, самостійна та активна в громадському житті класу.

Роксана проживає з матір`ю - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), вітчимом - ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) та молодшою сестрою - ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ). Мати та вітчим створюють сприятливі умови для розвитку та навчання дитини. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 беруть активну участь у житті дівчинки: відвідують батьківські збори, цікавляться її успіхами, забезпечують додаткові заняття та підтримують її участь у позашкільній діяльності. Також дбають про безпеку дитин, - у разі погіршення безпекової ситуації вивозять сім`ю до безпечних регіонів країни.

Батько, ОСОБА_2 , участі у вихованні доньки не бере, життям та навчанням дитини не цікавиться.

ОСОБА_11 - здібна, вихована та відповідальна учениця з високим потенціалом для подальшого інтелектуального та особистісного розвитку. Проживає в благополучній родині, де забезпечено всі умови для її гармонійного розвитку, навчання та виховання».

В психологічній характеристиці, виданої 24.04.2025 року Запорізькою гімназією №22 Запорізької міської ради за підписами в.о. директора та практичного психолога, вказано, що: « ОСОБА_11 навчається у 6-А класі, 11 років.

Роксана живе разом з мамою, молодшою сестрою, вітчимом. З молодшою сестрою у неї бувають конфлікти на побутовому рівні, але не глобальні, мама та вітчим поважають думку ОСОБА_12 та її вибір, вони завжди готові дати поради та допомогти їй, зокрема й з домашнім завданням.

Емоційно-вольова сфера розвитку: має високий рівень навчальної мотивації внутрішнього характеру, здатна до вольової саморегуляції, розуміє, відчуває свої та чужі емоції, адекватно їх виражає і повноцінно співчуває. Рівень працездатності достатній для вікової норми, врівноважена. Спокійна, має адекватну самооцінку.

Когнітивна сфера розвитку: довільна увага достатнього рівня, високий темп працездатності, достатній об`єм пам`яті, сформоване наочно-образне мислення, високий рівень образної пам`яті. Володіє вмінням критично мислити, аргументувати, доводити істинність або хибність окремих положень, робити висновки, будувати логічний ланцюжок.

Соціальна сфера: володіє прийомами спілкування, легко йде на контакт. Дівчинка впевнена у власних силах, не боїться помилитися і почути критику, також знає власні переваги. Роксана екстраверт, схильна до рефлексії власних думок та дій. Вміє організувати своє робоче місце до уроку, під час уроку йде на контакт із вчителем, відповідає на поставленні питання, дискутує, ставить вчителеві запитання, щоб поглибити свої знання.

Роксана - творча особистість, відвідує музичну школу, любить малювати, охоче спілкується з однолітками, що мають спільні з нею хобі та інтереси. Доброзичлива, товариська, щира, має почуття гумору. Стосунки в сім`ї доброзичливі. Стиль сімейного виховання: авторитетний (демократичний). Дівчинка знаходиться під дбайливим і чуйним контролем мами та вітчима. Вони адекватно оцінюють можливості, успіхи і невдачі дитини; їм властиве розуміння цілей і мотивів її поведінки. Це сприяє розвитку самостійності, активності, ініціативи і соціальної відповідальності дитини».

ОСОБА_3 є відмінницею навчання, що підтверджується табелем навчальних досягнень учениці 6-А класу Запорізької гімназії № 22 Запорізької міської ради за 2024/2025 навчальний рік.

В декларації № 0001-МЕ81-4Е10 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (лікар-педіатр дільничний Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» ОСОБА_15 ), зазначено, що законним представником (та довіреною особою для повідомлення в разі настання екстреного випадку) пацієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 .

В листі № С-0003 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» від 10.04.2025 року «Про надання інформації» вказано: «У педіатричній амбулаторії №1 за адресою: АДРЕСА_1 , спостерігається дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Декларацію про вільний вибір лікаря на медичне обслуговування укладено матір`ю з лікарем-педіатром дільничним ОСОБА_16 .

Дівчинка щеплена за віком.

Спостерігається у лікаря-офтальмолога та лікаря-ортопеда. За рекомендаціями вузьких фахівців, кожні три місяці отримує амбулаторне лікування.

До Центру на прийом до лікаря-педіатра дільничного для проведення щеплень, здачі лабораторних аналізів та в разі хвороби з дитиною звертаються мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_9 . В разі хвороби дівчинки батьки рекомендації лікаря виконують в повному обсязі».

Позивачка позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується характеристикою від 14.04.2025 року філії-Запорізького обласного управління AT «Ощадбанк» на ОСОБА_1 , 1992 року народження.

Згідно Витягу Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України ФОВА-003678501 з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості засвідчує, що: громадянка України ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка Україна, Запоріжжя на території України станом на 21.04.2025 є особою, стосовно якої: відомості про притягнення до кримінальної відповідальності: відсутні, відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості: відсутні, відомості про розшук: відсутні.

Витягом № 2025/005110524 з реєстру Запорізької територіальної громади від 21.04.2025 року підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована з 14.03.2014 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідка від 27.03.2025 № 6821- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Довідка від 27.03.2025 № 6821- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , а також що її законним представником є ОСОБА_1 .

Позивачка забезпечує дитині гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення, умови нормального росту та розвитку. Між матір`ю і дитиною, склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нагляд за станом здоров`я дитини, також здійснює позивачка.

Відповідач не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та їх дитини. З боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом.

Відповідач самоусунувся від виконання обов`язків відносно своєї дитини.

Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, принижує гідність дитини, а наявність у нього юридичних прав може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору людини.

Листом №19/59142-25 вих. від 22.07.2025 Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомлено, що «у межах повноважень, наданих Адміністрацією Державної прикордонної служби України повідомляємо, що за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (далі - База даних), що функціонує відповідно до Положення про цю Базу даних, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655(далі - Положення), відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином російської федерації ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 08.11.2017 по 22.07.2025 (станом на 09:10) в Базі даних не виявлено.

Відповідно до пункту 17 Положення інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території зберігається протягом 10 років з дня її внесення.

Зберігання в Базі даних інформації з персональними даним осіб впродовж 10 років з моменту її внесення здійснюється з 08.11.2017, оскільки до набрання чинності Положення, інформація про осіб, які перетнули державний кордон України зберігалася у Базі даних протягом 5 років, в порядку визначеному наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.2007 № 472.

Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в особі органу опіки та піклування, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 09.10.2025 року №770 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ».

В частині третій статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН).

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції).

У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та дітей, та з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

У відповідності з ч.4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 cт. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання дітьми освіти..

Згідно ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України - «ч. 4: При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування; ч.5 : Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суду надано достатньо доказів, з яких вбачається, що батько не цікавиться життям дитини, не бере участі в її вихованні та не виконує батьківських обов`язків, а відтак позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є підтвердженими та обґрунтованими.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 гривень.

Керуючись статтями: 11, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, статтями: 164, 165, 166, 167 СК України, -

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Фрунзе, Киргизької РСР, громадянина російської федерації, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 12 січня 2026 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання (ВПЩ): АДРЕСА_6 .

Третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, , адреса: 69096, м.Запоріжжя, вулиця Бородінська, буд. 1А.

Третя особа: виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в особі органу опіки та піклування, , адреса: Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, майдан Відродження, буд. 1.

Суддя Ісаков Д.О.