ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 січня 2026 року

м. Харків

справа № 610/3748/24

провадження № 22-ц/818/968/26

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Маміної О.В., Мальованого Ю.М.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 на додаткове рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 26 серпня 2025 року у складі судді Тімонової В.М.-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом (уточненим а.с.43-561) до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням суду від 29.01.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

03.02.2025 на суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Браславської О.А. про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 11000,00 грн, з детальним описом наданих послуг та доказами понесення зазначених витрат.

В обґрунтування заяви представник позивача посилається на те, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 29.01.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Представником ОСОБА_1 у позовній заяві повідомлено суд, що докази на підтвердження понесених позивачкою судових витрат на правничу допомогу будуть надані не пізніше 5 днів з дня ухвалення рішення у справі.

26 серпня 2025 року Балаклійським районним судом Харківської області ухвалено додаткове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11000 гривень.

Додаткове рішення обґрунтовано тим, що враховуючи складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, той факт, що судом повністю задоволено позовні вимоги , заявлена позивачкою сума відповідає критеріям співмірності та розумності.

Не погодившись з додатковим рішенням ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просило додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заява про надання додаткового строку на подання доказів на підтвердження понесених судових витрат не може бути включена до позовної заяви. Доповнення заяви по суті справи - позовної заяви, зміст якої визначений ст. 175 ЦПК України додатковими документами, в тому числі можливо і заявою про надання додаткового строку для надання суду доказів. Позивач не надав обґрунтування в чому полягає поважність причин ненадання суду доказів до закінчення судових дебатів (а у випадку розгляду справи в порядку спрощеного провадження -до ухвалення судового рішення).

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 29.01.2025 у справі №610/3748/24 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності у нерухомому майні, яке є об`єктом спільної власності подружжя, а саме: на 1/2 частину в 7/15 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0700 га, кадастровий номер :00:002:0132, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0819 га, кадастровий номер :00:002:0089, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO, державний номерний знак НОМЕР_1 , замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль в розмірі 111 100 (сто одинадцять тисяч сто) грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4513,00 (чотири тисячі п`ятсот тринадцять) грн (а.с. 128-131).

03.02.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11000 грн. Заперечень з приводу розміру та співмірності вказаної суми відповідачем до суду не подано (а.с. 117-123).

На підтвердження витрат на правничу допомогу представник Браславська О.А. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала до суду: договір про надання правничої допомоги №83/2024 від 04.09.2024 (а.с 120);

Згідно розрахунку суми судових витрат на правову допомогу від 02.02.2025, зазначено наданні адвокатом і оформлені, а клієнтом прийнятті послуги в наступній кількості: ознайомлення с документами, які надані ОСОБА_1 , консультація з питань щодо судової перспективи розгляду позовних вимог про поділ спільного майна подружжя - 1000 грн (1 год.); підготовка та відправлення запиту РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській, Сумській областях щодо автомобіля придбаного під час зареєстрованого шлюбу - 1000 грн (1 год.); підготовка і відправка до суду позовної заяви - 4000 грн (4 год.); участь у судовому засіданні - 500 грн (30 хв.); підготовка і направлення до суду клопотання щодо заперечення проти поновлення пропущеного відповідачем строку на подання зустрічної позовної заяви та її прийняття - 1500 грн (1,5 год); уачсть у судовому засіданні - 1000 грн. (1 год.); участь у судовому засіданні - 2000 грн. (2 год) (а.с.121) .

Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 01/2025 від 02.02.2025 вбачається, що адвокатом Браславською О.А. прийнято від ОСОБА_1 11000 грн. оплати за професійну правничу допомогу, в призначенні платежу зазначено: «договір № 83/2024 від 04.09.2024» (а.с. 122).

Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно висновку у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Матеріалами справи дійсно підтверджується факт надання адвокатом Браславською О.А. правничої допомоги позивачу ОСОБА_1 у межах дійсної справи.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що представник Браславська О.А. заявила, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат становить: 5640,50 грн сума сплаченого судового збору, 12 000 грн витрати на правничу допомогу.

03.02.2025 року представника позивача подав заяву про ухвалення додаткового рішення, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11000 грн та надала докази понесення зазначених витрат. Заперечень з приводу розміру та співмірності вказаної суми відповідачем до суду не подано.

Тому доводи апелянта про пропуск Браславської О.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 строку звернення заявою та подання доказів для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу спростовується матеріалами справи.

Враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи, при розгляді даної справи в суді, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов обгрунтованого висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 26 серпня 2025 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Ю.М. Мальований