УХВАЛА

13 січня 2026 року

м. Київ

справа № 761/30533/21

провадження № 61-15622вд25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Крата В. І., Дундар І. О.,

Краснощокова Є. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дітей відомостей про батька,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дітей відомостей про батька.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дітей відомостей про батька. Провадження у справі закрито. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання дій відповідача зловживанням процесуальними правами. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про покладення на відповідача судових витрат.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2025 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва

від 08 липня 2025 року залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2025 року задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва

від 08 липня 2025 року залишено без змін. Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

11 грудня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гончарова А. С., шляхом формування документа у підсистемі «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду

від 27 листопада 2025 року у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2025 року справу призначено судді-доповідачеві Крату В. І., судді, які входять до складу колегії: Краснощоков Є. В., Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 761/30533/21 за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Гончарової А. С., на постанову Київського апеляційного суду

від 27 листопада 2025 року та витребувано матеріали справи із Шевченківського районного суду м. Києва.

22 грудня 2025 року ОСОБА_1 шляхом формування документа у підсистемі «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із заявою, в якій просив:

- відкласти розгляд справи № 761/30533/21 за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Гончарової А. С., на постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року, на строк не менший ніж визначений згідно до

статей 389, 392 ЦПК України;

- продовжити ОСОБА_1 процесуальний строк на для подання відзиву на подану касаційну скаргу та встановити його згідно із статтею 121 ЦПК України від дати розгляду та отримання до електронного кабінету судового рішення за розглядом поданої позивачем касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду

від 27 листопада 2025 року у справі. Заява була мотивована тим, що ОСОБА_1 також має намір оскаржити постанову Київського апеляційного суду

від 27 листопада 2025 року, строк на оскарження якої закінчується 03 січня

2026 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 січня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та продовження процесуального строку на подання відзиву відмовлено.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що:

- ОСОБА_1 мав право подати відзив на касаційну скаргу у строк з 19 грудня 2025 року і до 31 грудня 2025 року, який є достатнім, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства;

- відсутні підстави для відкладення розгляду справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року;

- заявлений ОСОБА_1 намір оскаржити постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року не перешкоджав ОСОБА_1 подати відзив на касаційну скаргу відповідача.

06 січня 2026 року ОСОБА_1 шляхом формування документа у підсистемі «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду ізкасаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2025 року у справі.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06 січня 2026 року справу призначено судді-доповідачеві Крату В. І., судді, які входять до складу колегії: Краснощоков Є. В., Дундар І. О.

09 січня 2026 року ОСОБА_1 шляхом формування документа у підсистемі «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду іззаявою про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Крата В. І., Дундар І. О., Краснощокова Є. В.

Заява про відвід обґрунтована тим, що після подання 22 грудня 2025 року заяви про відкладення касаційного розгляду справи та продовження строку для подання відзиву, у період 22 грудня 2025 року по 05 січня 2026 року повідомлень від Верховного Суду про розгляд поданої заяви ОСОБА_1 не надходило. Згідно картки руху документа у підсистему «Електронний суд» ухвала Верховного Суду

від 02 січня 2026 року до електронного кабінету ОСОБА_1 доставлена 07 січня 2026 року. ОСОБА_1 вважає, що постановлена колегією суддів ухвала

від 02 січня 2026 року є свідченням порушення частини першої статті 106

Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: а) незаконна відмова у доступі до правосуддя (у тому числі, незаконна відмова у розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду. Вчинене судом порушення прав ОСОБА_1 підтверджується наступним: ОСОБА_1 подав заяву від 22 грудня 2025 року для подовження строку на подання відзиву, встановленого судом до 31 грудня 2025 року; у період

з 22-31 грудня 2025 року, подана заява судом не розглянута, встановлений судом строк, за заявою ОСОБА_1 у порушення частини другої статті 127 ЦПК України не подовжено, а (або) заявника вчасно не повідомлено про відмову. Постановлена судом ухвала від 02 січня 2025 року стосується строку, який вже закінчився та стосується права ОСОБА_1 на вчинення процесуальної дії (надання відзиву), яке порушено, так як не може бути реалізоване, невчасним постановлення та надсиланням вказаної ухвали. Ухвала суду від 02 січня 2026 року надіслана

ОСОБА_1 лише 07 січня 2025 року (через 4-5 днів після її постановлення). При постановленні судом та отриманні вказаної ухвали у період до 31 грудня 2025 року, ОСОБА_1 мав би можливість реалізувати своє право: підготувати (за рахунок часу на відпочинок, у тому числі нічного) та надіслати відзив на подану представником відповідача касаційну скаргу на постанову апеляційного суду

від 27 листопада 2025 року. Головуючий суддя та судді колегії при розгляді справи вже на етапі підготовки до розгляду беззастережно порушують процесуальні норми та права позивача, а рішення приймають упереджено, без повно і всебічно з`ясованих обставин та сприяння учасникам у реалізації їх прав та обов`язків

(статті 6, 12 ЦПК України). Заяву про відвід колегії суддів обґрунтовано також згідно до інших порушених судом норм чинного законодавства України та міжнародного права. ОСОБА_1 має обґрунтовані сумніви у тому, що вказана колегія суддів належним чином і у повному обсязі, з врахуванням всіх обставин справи, об`єктивно та неупереджено розгляне дану справу, а рішення буде ґрунтуватися на засадах верховенства права, буде законним і обґрунтованим належними та достовірними доказами.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 керуючись положеннями статей 31, 36, 37, 39, 43, 49 ЦПК України, заявляє про відвід колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Крату В. І. Дундар І. О., Краснощокову Є. В., від розгляду справи № 761/30533/21.

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Крата В. І. Дундар І. О., Краснощокова Є. В., визнано необґрунтованою.

Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Верховного Суду: Крата В. І.

Дундар І. О., Краснощокова Є. В., у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України, передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу,

і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2026 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Крата В. І.

Дундар І. О., Краснощокова Є. В., призначено судді Верховного Суду Луспенику Д. Д.

Дослідивши передані матеріали, вважаю, що підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Крата В. І. Дундар І. О., Краснощокова Є. В., немає.

Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу

у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до частини восьмої статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною одинадцятою статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року

і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)

як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52,

від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку

в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, §48).

Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що судді Верховного Суду: Крат В. І. Дундар І. О., Краснощоков Є. В., виявляють особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. Таких доказів заявником не надано.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Доводи заявника, які обґрунтовані виключно припущеннями і нічим не доведені, зводяться до незгоди із прийнятими суддями судовими рішеннями в цій справі, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу, а є виключно реалізацією суддями своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами ЦПК України, не свідчать про існування обставин, які викликають сумнів

у неупередженості та об`єктивності суддів.

Крім того Верховний Суд також звертає увагу заявників на те, що учасники справи не можуть використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді. Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду: від 06 листопада

2023 року у справі № 761/6087/22 (провадження № 61-14085ск23), від 24 квітня

2024 року у справі № 444/948/21 (провадження № 61-18311ск23), від 30 квітня

2024 року у справі № 761/6093/22 (провадження № 61-17823св23).

При цьому Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що заявлення завідомо безпідставного відводу є зловживанням процесуальними правами (пункт 1

частини другої статті 44 ЦПК України).

Оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу для відводу суддів, не вказують на наявність обґрунтованих сумніву в неупередженості та об`єктивності суддів Верховного Суду: Крата В. І. Дундар І. О., Краснощокова Є. В., при розгляді цієї справи, заява про відвід від участі у розгляді справи суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Крата В. І., Дундар І. О.,

Краснощокова Є. В., у справі № 761/30533/21, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник