КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року місто Київ.

Справа 370/2134/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3013/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Верланова С. М. Поліщук Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від29 вересня 2025 року (у складі судді Бізяєва Н.О.) про передачу справи до іншого суду

в справі за позовом ОСОБА_1 до Макарівської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій він просив визнати протиправною бездіяльність Макарівської селищної ради щодо відмови у розгляді його заяв від 19 березня 2025 року та 06 червня 2025 року про вирішення земельного спору з приводу дотримання правил добросусідства; зобов`язати Макарівську селищну раду розглянути його заяви.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від29 вересня 2025 року дану цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 передано для розгляду за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Не погоджуючись із такою ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Макарівського районного суду Київської області.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд дійшов помилкового висновку про те, що його позов має розглядатись в порядку адміністративного судочинства, суд порушив порядок розгляду та процесуальні норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга на ухвалу про передачу справи на розгляд до іншого суду відповідно до цієї норми розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду з таких підстав.

З тексту поданої позовної заяви встановлено, що, звертаючись до суду з цим позовом до місцевого загального суду, ОСОБА_1 посилався на норми цивільного законодавства (ЦК України, ЗК України), а також окремим розділом із посиланням на норми ЦПК України зазначив, що, на його переконання, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позовна заява зареєстрована в суді першої інстанції як цивільний позов з присвоєнням їй характерного для цієї категорії справ номерів та індексів.

Натомість місцевий суд, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, застосував приписи КАС України та дійшов висновку про необхідність передачі справи за позовом ОСОБА_1 до Київського окружного адміністративного суду.

Предметом спору у цій справі є оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо невирішення земельного спору та зобов`язання відповідача вчинити дії з розгляду поданих ОСОБА_1 заяв.

За змістом статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.

Справи щодо оскарження дій, рішень чи бездіяльності органів місцевого самоврядування місцевим загальним судам як адміністративним судам не підсудні.

Відтак, навіть якби ОСОБА_1 пред`явив цей позов до Макарівського районного суду Київської області в порядку адміністративного судочинства (з посиланням на норми КАС України), у суду першої інстанції як місцевого загального суду все одно не було б повноважень на вирішення питання про відкриття провадження у справі в порядку адміністративного судочинства з використанням приписів КАС України.

Тому для правильного вирішення питання щодо прийняття позову ОСОБА_1 до розгляду місцевому суду необхідно було застосовувати положення ЦПК України.

Водночас саме по собі посилання позивача в позовній заяві на те, що спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, не впливає на обов`язок суду перевірити дотримання позивачем правил предметної юрисдикції.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають

з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У постанові від 18 грудня 2025 року в справі № 580/5228/25 Верховний Суд звернув увагу, що з набранням чинності Законом № 2073-ІХ рішення (дії, бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, у тому числі в процедурі розгляду земельних спорів, що стосуються добросусідства, незалежно від того, прийняті (вчинені) вони до чи після 15 грудня 2023 року, оскаржуються до адміністративних судів у порядку згідно з нормами КАС України.

У таких спорах захисту підлягає право на належний розгляд земельного спору органом місцевого самоврядування з дотриманням процедури, а не речові права на земельну ділянку. У такому разі орган місцевого самоврядування здійснює публічно-владні управлінські функції у сфері врегулювання земельних відносин відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», частини третьої статті 158 ЗК України.

Водночас такі правовідносини не мають приватно-правового характеру, притаманного рівноправним суб`єктам, а становлять врегулювання спору між громадянами з боку органу місцевого самоврядування.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги позивача про те, що предметом цього спору є захист речових прав на земельну ділянку.

Тому апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що пред`явлений ОСОБА_1 позов підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, однак наголошує на тому, що наслідки пред`явлення особою позову, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства чітко визначені приписами статті 186 ЦПК України.

Зокрема, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).

Правом на передачу справи до суду за встановленою предметною юрисдикцією суд першої інстанції не наділений. Таке право мають винятково суди апеляційної та касаційної інстанцій і лише за заявою позивача (частина перша статті 256 ЦПК України).

У пункті 1 частини першої статті 31 ЦПК України зазначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Тобто підставою для направлення місцевим судом справи на розгляд іншого суду є порушення підсудності (територіальної юрисдикції) справи в межах однієї предметної юрисдикції.

Якщо ж справа взагалі не підсудна судам цивільної юрисдикції, то єдиним можливим варіантом дій місцевого суду є алгоритм, визначений у пункті 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а саме - відмова у відкритті провадження у справі.

Підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки суд першої інстанції, застосувавши норми не того процесуального закону та не врахувавши відсутність у нього повноважень на передачу справи на розгляд іншому суду за встановленою предметною юрисдикцією, допустив порушення норм процесуального права й таке порушення не може бути усунуте судом апеляційної інстанції, до компетенції якого не належить вирішення питання про відкриття (чи про відмову у відкритті) провадження у справі, то оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до місцевого суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 29 вересня 2025 року про передачу справи на розгляд іншого суду скасувати .

Справу направити для продовження розгляду до Макарівського районного суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук