Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/87/26
Номер провадження 2/711/917/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Демчик Р.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Черкаської обласної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

Черкаська обласна прокуратура, яка діє в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, звернулася через систему Електронний суд до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить:

-застосувати заходи забезпечення позову Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів у вигляді накладення арешту та заборони ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та іншим особам вчиняти будь-які дії, у тому числі укладати договори та інші правочини стосовно будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 42,1 кв.м (реєстраційний номер 101), земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0269 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:024:0050 (реєстраційний номер 101).

-стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, ) кошти у сумі 1 647 301 грн.

-стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у сумі 21098,8 грн (, бул. Шевченка, 286, м. Черкаси, 18000, р/р: иА0003751 в Державній казначейській службі України в м. Київ).

Так, вимога прокурора про забезпечення позову обгрунтована тим, що Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. Такий вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпорядження ним (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 17.06.2022 справа № 908/2382/21).

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову здійснюється за обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Адекватність заходу забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 18.12.2018 у справі № 912/1616/18 і від 26.09.2019 у справі № 917/751/19.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на майно на підставі договорів купівлі-продажу від 05.08.2020 у власності ОСОБА_2 , чоловіка ОСОБА_1 є будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 42,1 кв.м, земельна ділянка для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0269 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:024:0050.

Згідно актового запису про шлюб від 23.12.2019 № 10 шлюб укладено між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, ОСОБА_1 належіть 1/2 будинку і земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Сім`я Пронкурових може у будь-який момент розпорядитись цим майном шляхом його відчуження. Даних щодо заборони вчинення правочинів, предметом яких є вказаний об`єкт нерухомості, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить.

Відчуження відповідачем будинку (реєстраційний номер 101) та земельної ділянки (кадастровий номер :02:024:0050) на користь третіх осіб (навіть необмежену кількість разів), унеможливить виконання рішення суду у даній справі.

Отже, з метою забезпечення виконання рішення суду у даній справі та стягнення коштів на користь територіальної громади міста Черкаси обґрунтованим та доцільним є вжиття заходу забезпечення позову шляхом: накладення арешту на будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 42,1 кв.м (реєстраційний номер 101), земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0269 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:024:0050 (реєстраційний номер 101), та заборони вчиняти щодо них будь-які дії, у тому числі укладати договори, спрямовані на відчуження та інші.

Вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Згідно ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 152 та ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи і до подання позову, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та/або поновлення порушених прав. Заява подається до суду, якому територіально підсудний позов, який забезпечується. Види заходів забезпечення цивільного позову передбачені в ст.150 ЦПК України.

Суд розглядає заяву про забезпечення позову відповідно до ст. 153 ЦПК України без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на зазначене розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється за відсутності сторін.

Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що Черкаською обласною прокуратурою за результатами здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000103 від 05.09.2024 за ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 4 ст. 358 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Черкаси, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 22.09.2023.

Відповідно до інформації Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 10.12.2025 № 25193/36441-01-10 у квартирі АДРЕСА_3 починаючи з 15.12.1976 до 22.09.2023 була зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_1 01.05.2024 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 .

Рішенням Черкаського районного суду від 26.06.2024 у справі № 707/1216/24 заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю в період часу не менш як п`ять років, починаючи з осені 2015 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У подальшому, 14.08.2024 ОСОБА_1 звернулась із заявою до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Р.В. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 , надавши рішення Черкаського районного суду від 26.06.2024 у справі № 707/1216/24.

У цей же день 14.08.2024 ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Менше ніж через 2 місяці, на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2024 право власності на вищевказану квартиру перейшло до ОСОБА_4 .

Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 4 ст. 358 КК України за фактом умисного, з корисливих мотивів, шляхом обману заволодіння чужим майном, а саме, квартирою АДРЕСА_3 , відчуживши її на підставі довгору купівлі-продажу від а також використання завідомо підробленого документа - акта від чим спричинено збитків Черкаській міській раді на суму 1 647 301 грн, 29.10.2025 направлено до Соснівського районного суду м. Черкаси.

У наступному за результатами перегляду Черкаським апеляційним судом справи № 707/1216/24 за апеляційною скаргою Черкаської міської ради, постановою Черкаського апеляційного суду від 02.12.2025 рішення суду першої інстанції скасовано, заяву ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

Тобто, рішення Черкаського районного суду від 26.06.2024 у справі № 707/1216/24, яке стало підставою для отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину від 14.08.2024, на даний час скасовано.

Також прокурор вказує на те, що що ОСОБА_3 дітей не мала, жодних родинних зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також не існувало, скасовано рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26.06.2024 у справі № 707/1216/24, тому правові підстави для набуття та оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_3 у ОСОБА_1 на даний час відсутні.

Отже вказане майно мало перейти у власність територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради.

Разом з тим, ОСОБА_1 , оформивши право власності на квартиру, яка як відумерла спадщина мала відійти до комунальної власності, згідно договору купівлі- продажу від 09.10.2024 продала вказану квартиру ОСОБА_4 .

Таким чином, спірне нерухоме майно у вигляді квартири вибуло із комунальної власності міста Черкаси поза волею власника та на цей час перебуває у володінні ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна, майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст. 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

З огляду на викладене, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна.

У постанові від 26.04.2022 у справі № 335/3595/19 Верховний Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно набуте у власність, та поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Позбавлення добросовісного набувача права власності на квартиру без компенсації і без надання йому іншого житла є втручанням держави у право особи на мирне володіння майном та призведе до порушення вищезазначеної статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 725/1824/20 зроблено висновок, що конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.

Територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації. Захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вртості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц).

У постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 206/2616/21 зазначено, що при відчуженні спадкового манна особою, яка не є спадкоємцем, на користь добросовісного набувача, територіальна громада має право лише на отримання грошової компенсації Ного вартості. Позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою не є належним способом захисту.

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 09.05.2025 № 57/25-23 вартість спірної квартири становить 1 647 301 грн.

Отже, предметом спору у цій справі є стягнення з особи, яка не є спадкоємцем, на користь територіальної громади м.Черкаси грошової компенсації вартості спадкового майна.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 зазначив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

З урахуванням вимог, встановлених процесуальним законом до змісту заяви про забезпечення позову, підстав для її подання та застосування судом відповідних заходів, ВС зазначено, що при поданні позову про стягнення заборгованості (коштів) з боржника існує потенційна та беззаперечна можливість його у будь-який період розпоряджатися на власний розсуд коштами, наявними на банківському рахунку або відчужувати майно, яке перебуває у його власності, що в подальшому призведе до ускладнення або взагалі відсутності можливості виконати судове рішення, ухвалене на користь кредитора (стягувача). При цьому, ВС зауважив, що в таких умовах доведення кредитором необхідності застосування заходів забезпечення позову при очевидній відсутності будь-якого обмеження щодо вільного розпорядження боржника майном вказує на завищений/недосяжний стандарт доказування.

Такі висновки КГС ВС відображені в постанові від 03.03.2023 р. (справа за №905/448/22).

Касаційним судом вказано, що гарантії права на справедливий суд поширюються не лише під час судового розгляду справи, а також й під виконання ухваленого судового рішення, тому відповідно під час розгляду заяви про забезпечення позову, суду слід враховувати, що застосування заходів забезпечення позову забезпечить його виконання у разі задоволення позову, а у разі, якщо такі заходи не будуть застосовані судом, його виконання може ускладнитися/виконання стане неможливим (висновки постанови ВП ВС від 15.09.2020 р. по справі № 753/22860/17).

За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Судом встановлено, що 23.12.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб, про що виконавчим комітетом Сагунівської сільської ради Черкаського району складено відповідний актовий запис №10. Після укладання шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 .

05.08.2020 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 були укладені договори купівлі продажу житлового будинку та земельної діляеки.

За умовами вказаних договорів продавець ОСОБА_7 передав, а покупець ОСОБА_2 прийняв у власність житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 загальною площею 42,1 кв.м, та земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0269 га, що розташована за цією адресою, кадастровий номер :02:024:0050.

В п.5 вказаних договорів зазначено, що дружини, кожної із сторін згідні з укладенням цих договорів.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на майно на підставі договорів купівлі-продажу від 05.08.2020 у власності ОСОБА_2 , чоловіка ОСОБА_1 є будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 42,1 кв.м, земельна ділянка для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0269 га, що розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:024:0050.

Так звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову прокурор просить суд накласти арешт та вчиняти будь-які дії стосовно майна ОСОБА_2 який не є стороною у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК). Такий же підхід до питання належності особам, які є подружжям, на праві власності майна, набутого ними за час шлюбу, передбачають ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК.

Як вбачається з ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК).

У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 СК за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Доказів, які свідчать про те, що відповідач у справі є власником частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 загальною площею 42,1 кв.м, та частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0269 га, що розташована за цією адресою, кадастровий номер :02:024:0050 прокурором не надано, які і не надано доказів того що відповідачу в натурі була виділена її частка у спільному майні.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.153 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні заяви заступника керівника Черкаської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі за позовом Черкаської обласної прокуратури, яка діє в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.

Копію ухвали для відома надіслати сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: Р. В. Демчик