ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року

м. Київ

справа № 448/638/23

провадження № 61-5231св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 18 березня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Левика Я. А., Крайник Н. П., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» мотивувало тим, що 03 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_1 , укладений кредитний договір №LVH9AK12960164, з урахуванням додаткової угоди від 12 квітня 2012 року, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 17 340,33 доларів США на термін до 04 квітня 2016 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, станом на 10 березня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 43 903,14 доларів США, із яких: 9 311,35 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 419,57 доларів США - проценти; 78,71 доларів США - комісія; 34 093,51 доларів США - пеня.

АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2008 року № LVH9AK12960164 у розмірі 10 023,89 доларів США, із яких: 9 311,35 доларів США - тіло кредиту, 419,57 доларів США - проценти, 78,71 - комісія, 214,26 доларів США - пеня та судові витрати.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2023 року, ухваленим у складі судді Білоуса Ю. Б., у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не довів, а матеріалами справи не підтверджено наявність заборгованості саме у розмірі 10 023,89 доларів США, враховуючи отримання позивачем коштів з реалізації предмета застави, тобто у межах заявлених позовних вимог.

Надаючи оцінку заяві про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції вказав, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 березня 2025 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2023 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 8 198,79 доларів США заборгованості за кредитно-заставним договором № LVH9AK12960164 від 03 квітня 2008 року.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов банку у сумі 8 198,79 доларів США, суд апеляційної інстанції вказав, що відповідачка не заперечувала, що між нею та банком укладений кредитний договір. Станом на 12 квітня 2012 року (підписання додаткової угоди) сторони погодили загальну суму кредитних коштів у розмірі 17 340,33 доларів США, зі яких 11 307,88 доларів США - тіло кредиту. Визначили строк позовної давності 50 років. Указана угода в силу вимог статті 204 ЦК України є дійсною.

Визначаючи суму заборгованості за кредитом, суд апеляційної інстанції надав оцінку доказам, поданим до суду першої інстанції, та вказав, що у розрахунку заборгованості позивач не врахував суми від реалізації заставного майна у розмірі 1 466,93 доларів США та платежі, вчинені відповідачем у період з грудня 2019 року до 09 жовтня 2020 року, на загальну суму 279,46 доларів США, натомість урахував платежі, внесені позичальником у період з 03 квітня 2008 року до 18 червня 2012 року. Останній платіж за договором здійснено 09 жовтня 2020 року, а не 02 квітня 2013 року, як помилково вважав суд першої інстанції.

Крім цього, суд апеляційної інстанції встановив, що позивач нарахував 78,71 доларів США - комісію за обслуговування кредиту, однак така умова договору в силу вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення договору, є нікчемною, тому сума комісії не підлягає стягненню.

Спростовуючи доводи відповідача про застосування строку позовної давності, суд апеляційної інстанції вказав, що останній платіж відповідачка вчинила 09 жовтня 2020 року, а до суду банк звернувся 18 вересня 2023 року. Крім того, сторони погодили у додатковій угоді строк позовної давності 50 років.

Короткий зміст касаційної скарги

У квітні 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 18 березня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

25 квітня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

08 травня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Мостиського районного суду Львівської області, іншим учасникам надіслано копії касаційної скарги.

У липні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

На підставі розпорядження заступника керівника Верховного Суду та у зв`язку з відставкою судді Гулька Б. І., 04 грудня 2025 року сформовано протокол повторного автоматизованого розподілу судової справ, визначено склад суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скаргамотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2109 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 757/28231/13-ц (провадження № 61-2616св19).

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги висновки суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів того, що вона отримала кредит у іноземній валюті, що на її рахунок не поступили кошти в іноземній валюті.

Заявник указує, що наголошувала у відзиві, що не підписувала додаткову угоду до кредитного договору, підпис на цій додатковій угоді не співпадає з підписом у паспорті.

Суд апеляційної інстанції ухвалив постанову на підставі неналежних доказів, оскільки не вирішив питання про витребування оригіналів доказів, а саме: кредитного договору та додаткової угоди.

Суд апеляційної інстанції не зазначив на підставі яких доказів дійшов висновку, що останній платіж позичальник сплатила 09 жовтня 2020 року. У матеріалах справи такий доказ відсутній. Тобто, суд встановив фактичні обставини справи на підставі неналежних та недопустимих доказів.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду відзив, у якому касаційну скаргу просило залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін, як таку, що прийнята з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Звертає увагу, що додаткова угода є укладеною і це не спростовано відповідачкою. Відповідачка не заявляла клопотань про призначення почеркознавчої експертизи, не оскаржила цю угоду.

Доказом, який підтверджує внесення відповідачем платежів на погашення кредиту є виписка за рахунком № НОМЕР_1 , яка міститься у матеріалах справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 квітня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитно-заставний договір №LVH9AK12960164.

Згідно з умовами договору, загальний розмір кредиту становить 11 307,88 доларів США (пункт 17.1.1 договору), валюта кредиту - USD (долари США) (пункт 17.1.2 договору), мета кредиту: а) частина кредиту у розмірі 10 971,89 доларів США надається з метою придбання автомобіля; б) частина кредиту у розмірі 109,72 доларів США надається з метою оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту; в) частина кредиту у розмірі 6,83 доларів США надається з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі; г) частина кредиту у розмірі 219,44 доларів США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту; дата видачі кредиту - не пізніше 03 квітня 2008 року (пункт 17.1.4 договору), дата погашення - 02 квітня 2013 року (пункт 17.1.5 договору), процентна ставка - 11,04 річних (пункт 17.1.6 договору), чергові страхові платежі - з метою виконання зобов`язань за пунктом 3.4 договору позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 3 703,01 доларів США для сплати чергових страхових платежів (пункт 17.1.7 договору), сплата інших платежів на користь банку: а) винагорода за надання фінансового інструменту к розмірі 219,44 доларів США, що сплачується в момент видачі кредиту; б) винагорода за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту; в) винагорода за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до пункту 16.9 договору; г) винагорода за резервування ресурсів у розмірі 2,52 % річних від суми зарезервованих ресурсів (пункт 17.1.8 договору); період сплати - з 17 до 21 числа кожного місяця (пункт 17.1.8 договору).

Предметом застави згідно з пунктами 8.1 та 17.9 договору є легковий автомобіль марки «DAEWOO Lanos 1.6», 2008 року випуску, кузов НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1,6; державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Вартість предмета застави станом на дату підписання договору становить 68 300 грн (пункт 17.10 договору).

Із додатку до кредитного договору № LVH9AK12960164 «Загальна вартість кредиту» встановлено, що забезпеченням за кредитом виступає придбаний автомобіль, річна ставка - фіксована, курс долара на час укладення договору - 4,98; курс євро - 7,75.

Факт укладення договору та надання кредиту сторонами не оспорюється та визнається відповідачем.

Відповідно до ордера-розпорядження бухгалтерії від 03 квітня 2008 року № 1 з призначенням платежу: «видача кредиту згідно з кредитним договором від 03 квітня 2008 року № LVH9AK12960164», Відкритому акціонерному товариству «Галичина-авто» перераховано грошові кошти у розмірі 54 640,00 грн на оплату автомобіля. Вказана сума є еквівалентною, з урахуванням курсу долара (4,98) на час укладення договору сумі, що зазначена у пункті 17.1.8 (а) та пункті 17.4 договору та дорівнює 10 971,89 доларів США (54 640 грн / 4,98 доларів США).

Для забезпечення виконання у повному обсязі усіх грошових зобов`язань за кредитним договором, позичальник ОСОБА_1 , передала в заставу банку транспортний засіб - автомобіль «Daewoo Lanos», рік випуску 2008 рік, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

12 квітня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 03 квітня 2008 року № LVH9AK12960164, згідно з пунктом 1 якої суму заборгованості, що виникла у період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 1 547,51 доларів США, а саме: проценти у розмірі 0 доларів США, комісія -0 доларів США, пеня -1 547,51 доларів США. Загальний розмір кредиту на дату підписання додаткової угоди сторони визнали у розмірі 11 307, 88 доларів США, а також ОСОБА_1 відкрита кредитна лінія у розмірі 6 032,45 доларів США. Тобто, загальна сума кредитних коштів - 17 340,33 доларів США. Дата погашення кредиту - 04 травня 2016 року.

Згідно з пунктом 6 додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 03 квітня 2008 року № LVH9AK12960164, термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів, винагороди, неустойки: пені, штрафів за цим договором, встановлюється сторонами тривалість 50 років.

Угода не оскаржувалась, не скасована, не визнана недійсною та є чинною.

Суд апеляційної інстанції встановив, що незважаючи на описку в найменуванні позичальниці в абзаці першому додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 03 квітня 2008 року № LVH9AK12960164, вона по суті не впливає на зміст вказаної угоди, оскільки інші абзаци, підписи, ідентифікуючі дані, тощо стосуються кредитно-заставного договору від 03 квітня 2008 року № LVH9AK12960164, укладеного між сторонами та саме ОСОБА_1 .

Встановлено, що на автомобіль «Daewoo», модель «Lanos», рік випуску 2008 рік, № кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 неодноразово накладався арешт, зокрема постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції від 23 жовтня 2009 року та постановами державних виконавців відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції від 09 листопада 2011 року та від 09 лютого 2012 року.

Заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 31 січня 2022 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано виконавчий напис від 31 жовтня 2016 року № 9585, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 29 289,57 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 28 липня 2016 року становить 726 830,93 грн, а також витрати за вчинення виконавчого напису, загальна сума - 728 530,93 грн.

Встановлено з акта прийому автомобіля від ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк», та даними виписки за рахунком ОСОБА_1 (том 1 а.с.162-168), 14 липня 2015 року відчужено заставний автомобіль на суму, еквівалентну 1 612,50 доларів США, із якої 1 466,93 доларів США погашено заборгованість за кредитно-заставним договором від 03 квітня 2008 року № LVH9AK12960164.

Встановлено, що з грудня 2019 року до 09 жовтня 2020 року ОСОБА_1 на погашення заборгованості внесла суму у розмірі 279,46 доларів США (7,12 + 17,12 + 15,88 + 15,88 + 16,20 + 16,20 + 14,72 + 14,72 + 15,58 + 15,58 + 15,46 + 15,46 + 15,20 + 15,20 + 29,57 + 29,57), що підтверджено випискою за рахунком (том 1, а.с. 63-168).

Встановлено, що сума у розмірі 1 466,93 доларів США та 279,46 доларів США не враховані у розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк» (том 1, а.с. 5-8), натомість враховані попередні платежі, внесені з 03 квітня 2008 року до 18 червня 2012 року.

Останній платіж за договором здійснено 09 жовтня 2020 року.

У відзиві на позовну заяву від 11 травня 2023 року ОСОБА_1 виклала клопотання про застосування позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18)).

12 квітня 2012 року між банком та позичальником ОСОБА_1 укладена додаткова угода про внесення змін № 1 до кредитного договору від 03 квітня 2008 року. За умовами якого сторони суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 1 547,51 доларів США, а саме: проценти у розмірі 0 доларів США, комісія -0 доларів США, пеня - 1 547,51 доларів США. Загальний розмір кредиту на дату підписання додаткової угоди сторони визнали у розмірі 11 307,88 доларів США, а також відповідачу відкрито кредитну лінію у розмірі 6 032,45 доларів США, загальна сума кредитних коштів - 17 340,33 доларів США.

Сторони погодили, що строк повернення кредиту - не пізніше 04 травня 2016 року.

Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац перший частини другої статті 207 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (абзац 1 частини першої статті 638 ЦК України).

Суд касаційної інстанцій, враховуючи презумпцію правомірності правочину, погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій про те, що додаткову угоду про внесення змін від 12 квітня 2012 року позичальник не оспорила, тобто не піддала сумніву її укладення.

Крім того, суд апеляційної інстанції, проаналізувавши доводи відповідачки, звернув увагу, що, не зважаючи на описку в найменуванні позичальника в абзаці першому додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 03 квітня 2008 року № LVH9AK12960164, яка по суті не впливає на зміст указаної угоди, оскільки інші абзаци, підписи, ідентифікуючі данні, тощо стосуються кредитно-заставного договору від 03 квітня 2008 року № LVH9AK12960164, укладеного між банком та саме ОСОБА_1 .

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Надаючи оцінку зібраним судом першої інстанції доказам, а саме: кредитному договору, додатковій угоді, розрахунку заборгованості, виписці з особового рахунку позичальника ОСОБА_1 , акту прийому автомобіля, суд апеляційної інстанції, з урахуванням приписів статей 78-79, частини четвертої статті 82 ЦПК України надав оцінку зібраним доказам та встановив, що загальна сума заборгованості позичальника за кредитним договором становить 8 198,79 доларів США, а останній платіж за кредитним договором позичальник внесла 09 жовтня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновками, вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано зменшив суму заборгованості за кредитним договором, визначену у додатковій угоді, на суму вартості реалізованого автомобіля, платежів позичальника за період 2019 - 2020 років, комісії, яка є нікчемною умовою кредитного договору, на загальну суму 1 825,10 доларів США, та стягнув заборгованість у розмірі 8 198,79 доларів США.

При цьому колегія суддів констатує, що після листопада 2012 року банк не нараховував позичальнику проценти.

Пеня, передбачена умовами договору та нарахована за період з 22 червня 2012 року до 17 грудня 2012 року у сумі 214,26 доларів США, підлягає стягненню, оскільки банк звернувся до суду з цим позовом у 2023 році, тому положення частини четвертої статті 267 ЦК України, згідно з пунктом шостим додаткової угоди від 12 квітня 2012 року до кредитного договору від 03 квітня 2008 року, до цих правовідносин не застосовується.

Крім того, слід урахувати ту обставину, що відповідачка, заперечуючи розмір заборгованості за кредитом, будь-яких розрахунків, первинних документів ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надала.

Суд апеляційної інстанції виконав вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі, правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.

Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції не розглянув її клопотання про витребування оригіналів кредитного договору та додаткової угоди до нього, спростовуються протоколом судового засідання № 4113307, складеного 04 березня 2025 року, згідно з яким суд апеляційної інстанції розглянув це клопотання і відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , яке у судовому засіданні підтримав представник відповідачки - адвокат Оприско Л. Є., про витребування оригіналів договору та додаткової угоди, (том 2, а. с. 36-38).

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені апеляційним судом обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2109 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 757/28231/13-ц (провадження № 61-2616св19), є безпідставним, оскільки висновки суду апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 18 березня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк