Дата документу 08.01.2026 Справа № 334/4144/15-ц
Запорізький Апеляційний суд
_______________________________________________________________________________________
ЄУН 334/4144/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Пр. № 22-з/807/11/26 Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

08 січня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про виправлення описки в постанові Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК ФОРУМ» (запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи 04.07.2019 року) про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду

за апеляційною скаргою ФОНДУ ГАРАНТУВАННЯ ВКЛАДІВ ФІЗИЧНИХ ОСІБ на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2025 року про зміну порядку та способу виконання судового рішення за заявою ОСОБА_1 про зміну порядку та способу виконання рішення Ленінського (нова назва - Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року, заінтересовані особи: ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ВКЛАДІВ ФІЗИЧНИХ ОСІБ (надалі - ФОНД), УПРАВЛІННЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ У МІСТІ КИЄВІ ТА КИЇВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.КИЇВ) про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2025 року (т.с. 4 а.с. 206-211) заяву ОСОБА_1 про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення у цій справі задоволено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року (т.с. 5 а.с. 203-211) апеляційну скаргу ФОНДУ ГАРАНТУВАННЯ ВКЛАДІВ ФІЗИЧНИХ ОСІБ задоволено; ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2025 року у цій справі скасовано; ухвалено у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови; у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну порядку та способу виконання рішення Ленінського (нова назва - Дніпровського) районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року, заінтересовані особи: ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ВКЛАДІВ ФІЗИЧНИХ ОСІБ, УПРАВЛІННЯ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ У МІСТІ КИЄВІ ТА КИЇВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ЦЕНТРАЛЬНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.КИЇВ) про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення у цій справі відмовлено.

17 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про виправлення описки в постанові Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у цій справі (вх. № 18569 т.с. 6 а.с. 52-65), в якій останній просив виключити з тексту постанови помилково вставлену фразу: «…Отже, задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ФОНДУ фактично змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена також Верховним Судом України в постанові від 05.09.2018 року у справі № 2-749/11/2229 (провадження №61-20265св18)…». Оскільки рішення по суті в справі ОСОБА_1 не змінювалось по суті як рішення в справі № 2-749/11/2229 на якому наголошено в правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 05.09.2018 року у справі № 2-749/11/2229 (провадження № 61-20265св18), провести засідання за участю сторін.

В обґрунтування своєї заяви зазначав таке: «…. 12.08.2015 року в справі №334/4144/15-ц Ленінським районним судом м. Запоріжжя позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «БАНК ФОРУМ» «про стягнення середнього заробітку, у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди» задовільнені і рішення набрало законної сили. В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя розглядалась заява ОСОБА_1 про зміну сторони виконання рішення в порядку ст. 240-1 Кодексу законів про працю України, а саме покладання обов`язків виконання рішення, яке набрало законної сили на ліквідатора ПАТ «БАНК ФОРУМ» - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. 26 листопада 2025 року в Постанові справі №334/4144/15-ц Запорізький апеляційний суд здійснив описку вказавши: «Отже, задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ФОНДУ фактично змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена також Верховним Судом України в постанові від 05.09.2018 року у справі № 2-749/11/2229 (провадження №61- 20265св18).» Запорізький апеляційний суд зробив помилку в своїй постанові пославшись на нетотожне судове рішення Верховного Суду, а саме: Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області 17 січня 2017 року Справа № 2-749/11/2229/ Провадження № 22-ц/792/197/17 встановлено що в жовтні 2016 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Ніколов А.В. звернувся до суду з заявою та вказав, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження, відкрите на підставі рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2011 року, яким зобов`язано виконавчий комітет Шепетівської міської ради Хмельницької області надати ОСОБА_3 на склад сім`ї з трьох осіб благоустроєне жиле приміщення відповідно до встановлених норм жилої площі в межах м.Шепетівки Хмельницької області, що відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам. Зазначає, що у 2012-2015 роках державним виконавцем виносились постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки на балансі виконавчого комітету Шепетівської міської ради відсутнє житло, яке підлягало б передачі стягувачу, та у міському бюджеті відсутні кошти на його придбання. Просить змінити спосіб виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду. Встановлено, що рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2011 року зобов`язано виконавчий комітет Шепетівської міської ради надати ОСОБА_3 на склад сім`ї із трьох осіб благоустроєне жиле приміщення відповідно до встановлених норм жилої площі в межах м.Шепетівки Хмельницької області, що відповідає санітарним та технічним вимогам. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області від 01.04.2016 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа, виданого 10.01.2012 року на виконання зазначеного рішення суду. Відповідно до ст.373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. У частині 3 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові №6- 1829цс15 від 25.11.2015 року. З урахуванням вказаних вимог закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення, оскільки зміною способу виконання рішення з зобов`язання надати квартиру на стягнення її вартості буде фактично змінено рішення суду по суті, а не спосіб його виконання, оскільки питання про стягнення коштів за житло не було предметом розгляду при вирішенні справи по суті. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду. Надалі Верховний Суд постановою від 05 вересня 2018 року в справі № 2-749/11/2229 провадження № 61-20265св18 на яку посилається Запорізький апеляційний суд залишив в силі рішення суду першої та апеляційної інстанції. Отже, задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду щодо зобов`язання виконавчого комітету Шепетівської міської ради забезпечити стягувача благоустроєним жилим приміщенням на стягнення грошових коштів за вказане житло змінює рішення суду по суті та спосіб захисту прав та інтересів, передбачений статтею 16 ЦК України. Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду, оскільки державний виконавець фактично просив змінити саме рішення суду по суті, а не спосіб його виконання. Відповідно в справі на яку як практику посилається Запорізький апеляційний суд рішенням суду було забезпечити стягувача благоустроєним жилим приміщенням!!! Старший державний виконавець просив на стягнення грошових коштів за вказане житло!!! Така норма є дійсно зміною рішення по суті і по факту Верховний Суд вказав що треба звертатись з іншою позовною заявою, а не зміною рішення по суті. В справі ОСОБА_1 №334/4144/15-ц ухвалено рішення стягнути заробітну плату з ПАТ «БАНК ФОРУМ», яким управляє Фонд гарантування вкладів через свого штатного працівника уповноважену особу на ліквідацію і суд першої інстанції стягнув ту ж заробітну плату керуючись ст. 240-1 КЗПП України, а не вимагав надати майно або зобовязати сплатити, виділити квартиру реалізовану Фондом гарантування вкладів в 10 разів дешевше ринкової ціни, або повернути передані Фондом російським компаніям акиви за 1% від вартості то що. Різні пізстави в справах!!!!! Відповідно в справі ОСОБА_1 №334/4144/15-ц суди першої інстанції ухвалили законні та справедливі рішення не змінюючи рішення по суті, а саме стягнули з ліквідатора (Фонду гарантування вкладів) на користь ОСОБА_1 в порядку визначеному ст. 240-1 КЗПП України заробітну плату в сумі яку було присуджено Рішенням суду. Згідно ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу. В справі №334/4144/15-ц Позивача таким Законом України є ст. 240-1 КЗпП України зобов`язання юридичної особи ПАТ «БАНК ФОРУМ» покладаються на іншу особу власника, ліквідатора, розпорядника майна та інше. Таким чином правонаступництво не може бути припинено за бажанням Фонду гарантування вкладів як стверджує представник, оскільки правонаступництво в трудових спорах передбачено нормами ст. 240-1 КЗПП України про які обумовлено в ст. 609 ЦК України. Свої обов`язки Фонду необхідно виконувати. Згідно п.3 ст. 16 Закону України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб» шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно із законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі їх укладення). На переконання сторони заявника суд припустився опечатки не дочитавши та не дослідивши рішення Верховний Суд - постановою від 05 вересня 2018 року в справі № 2-749/11/2229 провадження № 61-20265св18 та помилково послався на дану справу яка не є тотожною справі ОСОБА_1 .. Судом не взято до уваги що найбільш наближеними і тотожними є наступні висновки Верховного Суду: Правову позицію викладено Верховним Судом в постанові від 24 лютого 2021 року справа №758/10554/16-ц (провадження №61-17489св20), якою і керувався Позивач направляючи заяву, а саме: «У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний земельний банк» (далі - ПАТ «Державний земельний банк»), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Держзембанк» (далі Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Держзембанк»), про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення невиплаченої заробітної плати. У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про залучення до участі у справі Державу Україна в особі Кабінету Міністрів України як правонаступника відповідача, в обґрунтування якої зазначила, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру, єдиним власником та учасником ПАТ «Держзембанк» є Держава Україна в особі Кабіну Міністрів України. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про залучення до участі у справі правонаступника відповідачів задоволено. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний земельний банк», Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Держзембанк» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення заробітної плати, Державу Україна в особі Кабінету Міністрів України як правонаступника відповідачів - ПАТ «Державний земельний банк», Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Держзембанк». Ухвала мотивована тим, що ПАТ «Державний земельний банк» ліквідовано, повноваження ФГВФО як ліквідатора ПАТ «Держзембанк» припинено, а оскільки єдиним власником та засновником ПАТ «Державний земельний банк» є Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, тому відповідно до статті 55 ЦПК України, Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України підлягає залученню як правонаступник відповідачів. Згідно із статтею 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити

працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. Отже, правонаступництво учасника (засновника) юридичної особи за зобов`язаннями цієї юридичної особи після її ліквідації можливе у випадках, передбачених законом. З процесуальної точки зору, відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у

разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Суди першої та апеляційної інстанцій, залучаючи Державу Україна в особі Кабінету Міністрів України, виходили з того, що останній є єдиним власником та засновником ПАТ «Державний земельний банк», який ліквідовано, та оскільки повноваження ФГВФО, як ліквідатора ПАТ «Держзембанк», припинено, наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про залучення у справі правонаступника відповідачів. Такий висновок є частково обґрунтованим, у частині залучення Держави Україна як правонаступника «ПАТ «Держзембанк» з огляду на те, що статтею 240-1 КЗпП України встановлено відповідальність засновника підприємства перед працівником у випадку ліквідації підприємства, у разі встановлення, що звільнення працівника відбулось без законної підстави, тому враховуючи прецедентну практику ЄСПЛ, Верховний Суд дійшов висновку, що у цій справі, де позивач звернулась до суду з вимогами про захист свої трудових прав, порушених, на її думку банком, який під час розгляду справи у суді ліквідований, Держава Україна підлягає залученню як правонаступник ліквідованого державного банку, з метою забезпечення реалізації позивачем своїх прав як на звернення до суду за захистом порушених прав, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так і права, передбаченого статтею 13 Конвенції - права на ефективний спосіб юридичного захисту. Тому, висновки судів про залучення до участі у цій справі Держави України як правонаступника ліквідованого ПАТ «Держзембанк», є обґрунтованими, оскільки ліквідація юридичної особи - ПАТ «Державний земельний банк» під час розгляду справи у суді без створення його правонаступника не звільняє державу, у цьому випадку в особі Кабінету Міністрів України, від необхідності забезпечити завершення вирішення трудового спору. Доводи касаційної скарги Кабінету Міністрів України про те, що Держава Україна не відповідає за зобов`язаннями банків, у тому числі заснованих державною, суд вважає необґрунтованими, оскільки у цій справі відповідальність Держави Україна за аналогією передбачена законом, а саме статтею 240-1 КЗпП Україна, як відповідальність засновника підприємства, яке ліквідоване, перед працівником. Положення наведеної норми, а також сформульовані підходи ЄСПЛ при вирішенні питання про відповідальність держави за зобов`язаннями державних підприємств, дають підстави для залучення Держави Україна як правонаступника, а питання обґрунтованості вимог, заявлених працівником, підлягає встановленню під час вирішення справи по-суті.». В Постанові від 22 січня 2019 року по справі № 904/5492/15 Верховний Суд змінив порядок та спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю зовнішньоторгової фірми "МіКомп" замість стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, а саме: «2. Змінити порядок виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 у справі №904/5492/15. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю зовнішньоторгової фірми "МіКомп" (51931, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, проспект Свободи, 43, , р/р № НОМЕР_1 у ПАТ "Платінум Банк", м. Київ, МФО 380388) 4 193 876 (чотири мільйони сто дев`яносто три тисячі вісімсот сімдесят шість) грн. 12 (дванадцять) коп. та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 (нуль) коп. судового збору. 3. Стягнути з Державного бюджету України 3 524 (три тисячі п`ятсот двадцять чотири) грн. 00 (нуль) коп. витрат зі сплати судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю зовнішньоторгової фірми "МіКомп" (51931,Дніпропетровська область, місто Кам`янське, проспект Свободи, 43, ).4. Стягнути з Державного бюджету України 3 362 (три тисячі триста шістдесят дві)грн. 00 (нуль) коп. витрат зі сплати судового збору на користь Регіональноговідділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (49000,Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Центральна, будинок 6, ).» Та тотожні з практикою ЄСПЛ:Практикою Європейського суду в справах «Чуйкіна проти України» (Заява №28924/04), «Півень проти України» (Заява №56849/00), «Жовнер проти України»(Заява №56848/00) наголошено що Законодавством України (ст. 240-1 КЗПП України)передбачено покладання обов`язків з виплати заробітної плати незаконно звільненому працівнику в разі ліквідації однієї юридичної установи на іншу юридичну установу. Подібна норма застосовується як за заявою Позивача так і за заявою Державною Виконавчою службою України. Європейський суд в справі Справа «Чуйкіна проти України» (Заява №28924/04) наголосив:«51. У цій справі національні органи покладалися на той факт, що орган державноївлади було ліквідовано без правонаступництва, що стало підставою для закриттяпровадження щодо цього органу. Суд встановив, що ліквідація державної установибез правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконаннярішення щодо ліквідованого органу. Суд також зазначив, що «інший висновокдозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх

органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих» (рішення від 15 липня 2010 року у справі «Нікітіна проти Росії» (Nikitina v. Russia), заява № 47486/07, п. 19, наразі ще не набуло статусу остаточного). Подібний підхід слід застосовувати до судового провадження у справі проти державного органу, в якому особа оскаржує виконавче провадження, враховуючи, що це виконання було і залишається обов`язком держави, незалежно від того, який конкретно орган відповідає за виконання цієї функції у будь-який момент часу. Тому ліквідація відділу Державної виконавчої служби без правонаступництва у цій справі призвела до відмови заявниці у праві на вирішення суті її позову остаточним рішенням суду щодо відшкодування. Отже Суд доходить висновку, що такою відмовою заявницю було позбавлено права на доступ до суду. Таким чином, у цій справі було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.» Пряма норма закону України ст. 240-1 КЗПП України та практика викладена в рішенні Європейського суду з прав людини «Жовнер проти України» (Заява №56848/00), наголошує: «Суд зазначає, що у цій справі заявниця не зверталася до суду з метою зміни порядку і способу виконання рішення суду від 1 квітня 1998 р., що може привести до висновку, що заявниця не вичерпала внутрішні засоби правового захисту. У цій справі державний виконавець кілька разів констатував неможливість виконання рішення суду від 1 квітня 1998 р. з огляду на нерегулярний характер фінансування з державного бюджету поточних витрат боржника. Таким чином, через неможливість виконати відповідне рішення суду він вирішив звернутися до суду з метою отримання відстрочки виконання цього рішення, у той час як відповідно до внутрішнього законодавства він міг би сам звернутися до суду з заявою про зміну порядку і способу виконання рішення, наприклад, через призначення Міністерства фінансів в якості відповідача.» Пряма норма закону України ст. 240-1 КЗПП України та практика викладена в рішенні Європейського суду з прав людини «Півень проти України» (Заява №56849/00), наголошує: «Суд нагадує, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 (995_004), також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які, у країні, яка поважає Верховенство Права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін .» …. «Суд зазначає, що у цій справі заявниця не зверталася до суду з метою зміни порядку і способу виконання рішень суду від 1 квітня 1998 р. та 4 березня 1999 р., що може привести до висновку, що заявниця не вичерпала внутрішні засоби правового захисту. Однак він нагадує, що відповідно до прецедентної практики відносно правила вичерпання внутрішніх засобів правового захисту це правило повинне застосовуватися з певною гнучкістю і без надмірного формалізму, воно не підлягає автоматичному застосуванню і не носить абсолютного характеру; контролюючи дотримання цього правила, слід брати до уваги обставини справи (див., з відповідними змінами, ріш. у справі "Ілхан проти Туреччини", § 59). Ніщо не зобов`язує використовувати засоби правового захисту, що не є ні належними, ані ефективними. Крім того, відповідно до "загальновизнаних принципів права" певні особливі обставини можуть звільняти заявника від обов`язку вичерпати національні засоби правового захисту, які йому запропоновані (ріш. у справі "Аксой проти Туреччини", § 52). Суд вважає, що ці міркування застосовуються з відповідними змінами до цієї справи. Спершу Суд зазначає, що відповідно до українського законодавства саме на державній виконавчій службі лежить обов`язок належно, у повному обсязі і без затримок виконувати рішення суду, що передбачає вжиття всіх необхідних заходів, які передбачені законом і повинні привести до виконання рішення. Виконуючи свої функції, державний виконавець має право, серед іншого, звертатися до суду з метою зміни порядку і способу виконання рішення суду у випадку, коли існують обставини, що ускладнюють виконання або роблять його неможливим. У цій справі державний виконавець кілька разів констатував неможливість виконання рішень суду від 1 квітня 1998 р. та 4 березня 1999 р. з огляду на нерегулярний характер фінансування з державного бюджету поточних витрат боржника. Таким чином, через неможливість виконати відповідне рішення суду він вирішив звернутися до суду з метою отримання відстрочки виконання рішень, у той час як відповідно до внутрішнього законодавства він міг би сам звернутися до суду з заявою про зміну порядку і способу виконання рішень, наприклад, через призначення Міністерства фінансів в якості відповідача.» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 року у справі №910/11027/18 зазначила, щоправо вимоги про відшкодування шкоди є майном банку тож внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -

підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення банку як юридичної особи саме по собі це право не припиняє та не припиняються повноваження Фонду як ліквідатора ( п.7.87, п.7.89). Юрисдикція Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) поширюється на Україну згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, норми якого є джерелом права в Державі Україна. Застосування практики ЄСПЛ в Україні ґрунтується на положеннях статей 8 і 9 Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), Законів України «Про міжнародні договори України» та «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Також, судова помилка міститься і в наступному тексті суду: «Задовольнивши оскаржуваною ухвалою від 23 вересня 2025 року (т.с. 4 а.с. 206-211) вищезазначену заяву ОСОБА_1 від 04.05.2025 року (т.с. 4 а.с. 1-27) про встановлення або зміну способу і порядку виконання вищезазначеного рішення суду у цій справі та стягнувши з ФОНДУ на користь ОСОБА_1 присуджені за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 року у цій справі ЄУН 334/4144/15-ц середній заробіток за час затримки виконання рішення в сумі 111445,20 грн. (т.с. 4 а.с. 206-211), суд першої інстанції фактично змінив спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України та змінив рішення суду по суті. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного суду від 13.07.2022 року у справі 335/4806/17.» В справі №335/4806/17 Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Гончар М.С. суддів Онищенка Е.А., Полякова О.З. відхилив апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів. 08 квітня 2024 року суд першої інстанції Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в справі №335/4806/17 ПОСТАНОВИВ: Клопотання представника заінтересованої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання зловживанням процесуальними правами дій учасника справи залишити без задоволення. Заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року у справі № 335/4806/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити. Змінити порядок та спосіб виконання заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року у справі № 335/4806/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 присуджену заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року у справі № 335/4806/17 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28 червня 2012 року по 19 січня 2017 року включно (з урахуванням стягнутої суми за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 серпня 2016 року у справі № 335/1896/15-ц) у розмірі 176419 (сто сімдесят шість тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 66 копійок.Таким чином фраза в постанові від 26 листопада 2025 року по справі №334/4144/15-ц Запорізького апеляційного суду: «Отже, задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ФОНДУ фактично змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена також Верховним Судом України в постанові від 05.09.2018 року у справі № 2-749/11/2229 (провадження №61-20265св18).» Є явною опискою, оскільки в іншому випадку подібне виглядає нелогічно, абсурдно і юридично казуістично. Враховуючи вищевикладене прошу суд: Виправити описку в постанові від 26 листопада 2025 року по справі №334/4144/15-ц, а саме виключити з тексту постанови помилково вставлену фразу: «Отже, задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ФОНДУ фактично змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена також Верховним Судом України в постанові від 05.09.2018 року у справі № 2-749/11/2229 (провадження №61-20265св18).» Оскільки рішення по суті в справі ОСОБА_1 не змінювалось по суті як рішення в у справі № 2-749/11/2229 на якому наголошено в правовій позиції висловленій Верховним Судом України в постанові від 05.09.2018 року у справі № 2-749/11/2229 (провадження №61-20265св18) Провести засідання за участю сторін…».

В автоматизованому порядку для розгляду цієї заяви 17.12.2025 року (т.с. 6 а.с. 66) визначено склад колегії суддів: головуючого суддю (суддю доповідача) Гончар М.С., суддів членів колегії Онищенко Е.А. та Трофимову Д.А. Ухвалою апеляційного суду від 18.12.2025 року (т.с. 6 а.с. 67) у задоволенні клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін у цій справі відмовлено, заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про виправлення описки в постанові Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у цій справі призначено до розгляду без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання. Оскільки, згідно зі ст. 269 ЦПК України: суд може … за заявою учасників справи виправити допущені в … ухвалі описки …. (ч.1); питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала (ч. 2 ). Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заява про внесення виправлень розглядається протягом десяти днів після її надходження (ст. 269 ч. 3 ЦПК України). Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши зміст вищезазначеної заяви сторони заявника та матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у задоволенні вищезазначеної заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про виправлення описки в постанові Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у цій справі слід відмовити з таких підстав.

В силу вимог ст. 269 ч. 1 ЦПК України суд може …за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні…описки…

Судовими рішеннями є …постанови (ст. 258 ч. 1 п. 3 ЦПК України).

Проте, виходячи із системного аналізу приписів ЦПК України: описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер і можуть ускладнити виконання рішення. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Описка трактується як явна неточність або незрозуміле формулювання. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 08.12.2025 року (справа № 336/11476/23, провадження № 61-17654ск24).

Апеляційним судом встановлено, що у вищезазначеній постанові Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року про відмовуу зміні порядку та способу виконання вищезазначеного рішення Ленінського (нова назва Дніпровського ) районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2015 року, яка не підлягає примусовому виконанню, описки, які мають істотний характер і можуть ускладнити виконання цієї постанови, фактично не можуть існувати, та відповідно, відсутні.

За своїм змістом вищезазначена заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про виправлення описки в постанові Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у цій справі фактично є незгодою сторони заявника із цією постановою апеляційного суду по суті, яка набрала законної сили 26 листопада 2025 року та є чинною на теперішній час.

Оскільки, ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2025 року (т.с. 6 а.с. 109-110) вже було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на вищезазначену постанову Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у цій справі, так як заявником було подано касаційну скаргу на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (т.с. 6 а.с. 109).

При вищевикладених обставинах, керуючись ст. ст. 258, 269, 381 ч.2 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про виправлення описки в постанові Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у цій справі відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної ухвали.

Повна ухвала апеляційним судом складена 08.01.2026 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А. Трофимова Д.А.