Справа №345/5073/25
Провадження № 2/345/93/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2026 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Миговича О.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Клочай Наталія Іванівна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

Представниця позивачки звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15 липня 2009 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 240. За час перебування у шлюбі у подружжя народилося двоє дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 син, ОСОБА_4 . Сімейне життя у сторін не склалося, тому 15 липня 2024 року рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, шлюб між ними було розірвано. Обоє дітей за спільною згодою батьків після розлучення фактично залишилися проживати разом зі своєю матір`ю. Наразі позивачка з дітьми проживають у Великій Британії. Донька відвідує школу Річмонд-апон-Темз, а син початкову школу Церкви Святого Івана Баптиста. Позивачка самотужки, без системної допомоги з боку батька, забезпечує всі потреби дітей від харчування до навчання, лікування та проживання, проведення їх дозвілля та оздоровлення.

Відповідач, час від часу перераховує доньці кошти, які він направляє без узгодження з Позивачем на картковий рахунок дитини. Відповідач є повністю правоздатною та дієздатною особою, що не має жодних юридичних, медичних чи інших обмежень, які могли б перешкоджати виконанню ним свого прямого обов`язку щодо утримання власної дитини, офіційно працює на керівній посаді. Він не перебуває на обліку у жодних соціальних чи медичних установах, не має інвалідності або інших обставин, які могли б впливати на його працездатність чи можливість заробляти дохід. Це свідчить про наявність у нього стабільного джерела доходу, а отже і всієї необхідної можливості брати участь у належному утриманні своїх дітей. Окрім того, у володінні Відповідача знаходиться нерухоме майне, яке протягом шлюбу, він за рахунок спільного майна подружжя придбавав та оформлював на своїх батьків.

Тому представниця позивачки просить суд стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно ч.6 ст.19 ЦПК України, справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства), є малозначними справами.

Відповідно до ч.1ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду від 22.09.2025 провадження у справі відкрито за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

10.10.2025 від представника відповідача ОСОБА_5 поступив відзив в якому зазначено, що ОСОБА_2 визнає заявлений позов та не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу). Враховуючи його визнання позовних вимог, просив зменшити стягуваний з нього розмір судового збору до 50 відсотків. Щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу, який заявлений в сумі 25000 грн., то вважає, що такий розмір є явно завищений та неспіврозмірний із наданою правовою допомогою.

ОСОБА_2 вказує, що з часу початку війни в Україні Позивач з дітьми виїхала за межі України. Так як вона повністю припинила доступ йому до спілкування з дітьми, він вимушено звернувся за правовою допомогою до адвоката у Великій Британії, який через суд встановив для нього час та спосіб спілкування з дітьми. В той же час він постійно направляв грошові кошти на утримання дітей. Оскільки єдиним для нього можливим був доступ до реквізитів карткового рахунку доньки ОСОБА_6 , тому він систематично направляв грошові кошти на картковий рахунок дитини. Фактично він добровільно сплачував аліменти і сплачував би їх і дотепер. Вважає, що адвокат Позивача умисно порадив Позивачу звернутися із позовом до нього про стягнення аліментів, і таким чином штучно збільшила обсяг правової роботи, і при цьому заявлений розмір до стягнення аліментів не перевищує того, який передбачений законом для звернення із заявою про видачу судового наказу.

14.10.2025 представниця позивачки ОСОБА_7 через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив, в якому вказала, що факт визнання Відповідачем позову підтверджує ефективність наданої адвокатом правничої допомоги та досягнення результату в інтересах Позивача та її дітей. Вибір форми позовного провадження є законним, доцільним і спрямованим на забезпечення стабільного судового рішення в найкращих інтересах Позивача та її дітей. Витрати на правничу допомогу є реальними, документально підтвердженими, необхідними та співмірними, неспростованими Відповідачем, окрім того закон не ставить відшкодування витрат на правову допомогу в залежності від складності справи, а тому підлягають компенсації відповідно до ст. 133-137 ЦПК України. Доводи Відповідача щодо добровільної сплати коштів не підтверджені жодними належними доказами, а отже не впливають на обов`язок сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. З огляду на викладене просила задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.

31.10.2025 представником відповідача заявлено клопотання про зменшення заявлених до стягнення витрат на правову допомогу. Оскільки обсяг наданих адвокатом послуг Позивачу є незначний, затрачений адвокатом час - не зазначено, але і він мінімальний. Адвокат не витребовував нові докази, не збирав самостійно доказів. Готування позовної заяви не являє для Адвоката особливої складності, не містить правових аналізів з покликанням на судову практику. Позовна заява скоріше виглядає як передрук норм матеріального права, що не вимагає особливого трудового вкладу. Ознайомлення із ухвалою суду та уточнення правової позиції не вимагало особливих труднощів правової роботи. Більше того, відповідач позов про стягнення з нього аліментів визнав. Тому доказувати обставини які він визнає немає потреби. Судовий розгляд у справі здійснюється у спрощеному порядку без участі (виклику) сторін. Адвокат дистанційно надає правову допомогу, що не вимагає для нього витрат часу на участь в судових засіданнях, тощо. Поштове відправлення документів також не вимагає складності у правовій роботі. Відсутня розумність визначення ціни вартості тих послуг, які надані адвокатом Позивачу. А тому, із врахуванням складності справи, необхідності процесуальних дій адвоката, реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь Позивача з 25 000 грн. до 3 000 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстровану шлюбі, який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.07.2024 було розірвано (а.с.16-17).

Від шлюбу у сторін по справі народилися діти: донька донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.10.2012 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25.10.2023 (а.с.14,15).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майнау володінні Відповідача знаходиться нерухоме майне, а саметрикімнатна квартира, загальна площа (кв.м): 55.9, житлова площа (кв.м): 40.3. Адреса: АДРЕСА_1 ; гараж, об`єкт житлової нерухомості: Загальна площа (кв.м): 15.5 Адреса: АДРЕСА_2 ; двокімнатна квартира, загальна площа (кв.м): 45.3, житлова площа (кв.м): 29.5. Адреса: АДРЕСА_3 та гараж, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 гаражний кооператив, масив № НОМЕР_3 , гараж НОМЕР_4 (а.с. 22-24).

Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні їх неповнолітніх дітей.

Дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У відповідності до вимог ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач проживає окремо та на сьогоднішній день в достатній мірі не надає коштів на утримання дітей.

В свою чергу відповідач позов визнав, а, отже, може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у визначеному позивачкою розмірі.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що позов необхідно задоволити та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але неменше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь держави за позовною вимогою про стягнення аліментів лише 50% судового збору який би підлягав стягненню, тобто 484,48 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Приписами ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

У постанові від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надала суду: Договір № 29/08-25 про надання професійної правничої допомоги від 29 серпня 2025 року, укладений Позивачем з Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «ІНФЛО», Додаток № 1 до Договору № 29/08-25 про надання професійної правничої допомоги від 29 серпня 2025 року, Акт приймання-передачі наданих послуг від 14.10.2025.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, клопотання відповідача про зменшення заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн., оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію обґрунтованості, розумності розміру витрат на правничу допомогу, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини,ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.180,181,182,184 Сімейного кодексу України, ст.ст.258,259,264,265,268,289,430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованої АДРЕСА_4 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.09.2025 і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , 5000 гривень понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 484,48 гривень судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя