ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року м. Чернівці Справа № 727/1431/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Сарган Ю.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернівецька міська рада, виконавчий комітет Чернівецької міської ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Буковина-Інвест-Буд»,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Мельник Юрій Васильович, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Слободян Г.М., дата виготовлення повного тексту рішення 26.09.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідачів, надалі подав позовну заяву в новій редакції (т.1 а.с.160-177), в якій просив:

визнати незаконним та скасувати рішення Чернівецької міської ради №372/8 від 17 травня 2005 року;

визнати незаконним та скасувати підпункт 28.1.2. п.28 рішення №1411 Чернівецької міської ради від 04 вересня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що він є власником квартири по АДРЕСА_1 , за яким відповідно до рішення Чернівецької міської виконавчої комісії №44 від 14.01.1954 року «Про наслідки обміру земель будівельного кварталу №365 м. Чернівці» було закріплено земельну ділянку площею 2037 кв.м, яка перебувала у спільному користуванні співвласників домоволодіння.

Зазначав, що він та інші мешканці будинку користувалися зазначеною земельною ділянкою та розміщеними на ній надвірними будівлями й спорудами (сараєм, вбиральнею), оскільки в будинку відсутні централізоване водопостачання Провадження №22-ц/822/98/26

та водовідведення, а починаючи з 2005 року Чернівецька міська рада ухвалила низку рішень, якими земельні ділянки в районі АДРЕСА_2 були передані в оренду ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» для будівництва багатоквартирних житлових будинків, серед яких була і частина земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_3 .

Вказував, що пунктом 2.1 рішення Чернівецької міської ради №372/8 від 17.05.2005 року передбачалося знесення житлових будинків АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 з надання мешканцям квартир згідно із складом їх сімей, однак жодних квартир від відповідачів чи третьої особи ні він, ні його родичі не отримували, а будинок продовжує існувати та перебуває у його власності.

На думку позивача, подальшими рішеннями №764 від 07.07.2005 року, №1184 від 28.04.2014 року та №1411 від 04.09.2018 року відповідачі незаконно змінили межі та цільове призначення спірної земельної ділянки, включивши частину прибудинкової території будинку по АДРЕСА_3 до земель, переданих ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» в оренду.

Вважав, що надані відповідачами графічні матеріали та топографічні плани містять ознаки підроблення, оскільки на одних документах будинок АДРЕСА_3 позначено, в той час як на інших він відсутній.

В наслідок зазначених рішень міська рада без згоди співвласників будинку незаконно об`єднала, а потім передала в оренду частину прибудинкової території вказаного вище будинку, чим порушила його право та інших власників квартир у вказаному будинку на користування земельною ділянкою, отримання й оформлення прибудинкової території, що визначена була за домоволодінням АДРЕСА_3 ще з 1954 року. Посилається й на те, що дії відповідачів призвели до фактичного самовільного захоплення частини земельної ділянки і створення перешкод у користуванні як будинком, так і надвірними будівлями і спорудами, входу до квартири та її обслуговуванні на земельній ділянці.

На підставі наведеного та посилаючись на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просив суд позовні вимоги задовольнити, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням сторона позивача подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Суд з порушенням процесу розглянув клопотання про витребування доказів у Чернівецького КОБТІ, а саме інвентарної справи по домоволодінню АДРЕСА_3 , що позбавило позивача залучити до участі у справі інших співвласників квартир у вказаному будинку. Не залучивши до справи всіх встановлених співвласників будинку порушено їх право на участь у судовому процесі та, відповідно, право на частину земельної ділянки.

Стверджує, що в спірному будинку є три квартири, тобто суд першої інстанції не відстояв право власників на земельну ділянку та позбавив останніх майна, оскільки одна із позовних вимог була у скасування рішення, яке стосується знесення житлового будинку разом із надвірними спорудами.

Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Чернівецька міська рада просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходив з того, що наявність у позивача права власності на квартиру АДРЕСА_5 не підтверджує автоматичного виникнення у нього права власності чи володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою за вказаним будинковолодінням, без належного рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації.

Також вказав, що рішенням Чернівецької міської ради №1184 від 28.04.2014 року та договором оренди землі №8944 від 27.05.2014 року ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» набуло права оренди земельної ділянки, яке було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав. На час набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_5 у 2018 році спірна земельна ділянка вже перебувала в оренді третьої особи - ТОВ «Буковина-Інвест-Буд», а отже право користування землею не могло перейти до позивача.

Крім того, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що за ним чи іншими співвласниками будинку АДРЕСА_3 було зареєстровано право власності або користування спірною земельною ділянкою.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає в повній мірі, виходячи з наступного.

Посилання апелянта як на підставу незаконності рішення з причин його впливу на права інших власників квартир у багатоквартирному будинку не можуть бути предметом оцінки колегією суддів з причин відсутності підтверджених повноважень апелянта на представлення їх інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира житловому будинку по АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.17).

Згідно з архівним витягом №922 від 19.10.2021 року копії рішення Чернівецької міської виконавчої комісії №44 від 14.01.1954 року «Про наслідки обміру земель будівельного кварталу №365 м. Чернівці» за домоволодінням АДРЕСА_3 було закріплено земельну ділянку площею 2037 кв.м, яка перебувала у користуванні співвласників даного будинку (т.1 а.с.18). Зазначене також підтверджується матеріалами інвентарної справи по спірному будинковолодінню.

Розташування надвірних споруд (вбиральні та сараю) на спірній земельній ділянці підтверджується викопіюванням із кадастрової карти (плану) масштаб 1:2000, а також кадастровим планом земельної ділянки, розробленим ПП «Укрспецзем» у 2018 році, де зазначено будинок по АДРЕСА_3 під позицією «1» та надвірну споруду під позицією «2» (т.1 а.с.72-94).

Із відповіді Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради №М-2720/0-04/01 від 11.05.2021 року встановлено, що у департаменті відсутня інформація про прибудинкову територію, яка була закріплена за будинком по АДРЕСА_3 . Мешканці вказаного будинковолодіяння користувалися земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на землю. Земельна ділянка з кадастровим номером :25:003:1038 не була сформованою шляхом об`єднання. У Чернівецькій міській раді відсутня згода всіх співвласників та користувачів початкових земельних ділянок для їх об`єднання із земельною ділянкою за кадастровим номером :25:003:1038 (т.1 а.с.20).

З рішення Чернівецької міської ради №1184 від 28.04.2014 року та договору оренди землі №8944 від 27.05.2014 року з додатками вбачається, що ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» було передано в оренду земельну ділянку площею 0,9979 га за адресою АДРЕСА_2 для будівництва багатоквартирних житлових будинків із приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом (т.1 а.с.21-22, 64-71).

З відповіді Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради №М-2963/0-04/01 від 09.06.2021 року вбачається, що будинок по АДРЕСА_3 розташований на території земельної ділянки з кадастровим номером :25:003:1079, право оренди на яку оформлено за ТОВ «Буковина-Інвест-Буд», тому приватизувати неможливо (т.1 а.с.23).

Згідно із архівним витягом №106 від 25.05.2021 року рішенням Чернівецької міської ради №673 від 11.09.2008 року «Про надання юридичним особам та приватним підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в раніше прийняті рішення» вирішено внести зміни в пункт 6.2 рішення 34 сесії міської ради IV скликання від 07.07.2005 року №764 «Про погодження місць розташування об`єктів містобудування, надання дозволу забудовникам на підготовку матеріалів попереднього погодження, складання проектів відведення земельних ділянок, внесення змін в раніше прийняті рішення» в частині надання товариству з обмеженою відповідальністю «Буковина-Інвест-Буд» дозволу на погодження місця розташування об`єкта містобудування та надання дозволу на підготовку матеріалів попереднього погодження, складання проекту відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 площею 1,7 га для будівництва житлового будинку в оренду терміном на три роки, а саме: слова «для будівництва житлового будинку» замінити словами «для будівництва багатоквартирних житлових будинків з приміщеннями громадського призначення, об`єктами соцкультпобуту та підземним паркінгом» (підстава: заява ТОВ «Буковина-Інвест-Буд», зареєстрована 17.07.2008 року за №7-3531) (т.1 а.с.26-27).

Рішенням Чернівецької міської ради №49 від 30.06.2006 року надано ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» у користування (в оренду) земельні ділянки за адресою АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування багатоквартирних житлових будинків (т.1 а.с.27-28).

Рішенням Чернівецької міської ради №589 від 29.05.2008 року продовжено ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» термін оренди земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.28-29).

28.12.2005 року між Чернівецькою міською радою та ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» було укладено договір №787-юр «Про виконання робіт проектування та будівництва інженерних мереж для житлового кварталу обмеженого вулицями Сторожинецькою, Рівненською, Червоноармійською та проспектом Незалежності», а рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №372/8 від 17.05.2005 року визначено ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» інвестором та замовником виконання вказаних робіт та п.2.1. передбачалося знесення житлових будинків АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 з подальшим наданням мешканцям нових квартир (т.1, а.с.29-31).

Відповідно до Витягу з рішення Чернівецької міської ради №764 від 07.07.2005 року ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» було погоджено місце розташування об`єкта містобудування та надано дозвіл на підготовку матеріалів для проекту відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.35/зворот).

Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Управління містобудування та архітектури Чернівецької міської ради було складено Акт вибору земельної ділянки (комплексний висновок) для розміщення об`єкта містобудування в м. Чернівці (адреса земельної ділянки АДРЕСА_2 ) (т.1 а.с.36-39).

28.09.2006 року між Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» було укладено договір оренди земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т.1 а.с.40-49).

Рішеннями Чернівецької міської ради №1184 від 28.04.2014 року та №1155 від 24.02.2018 року затверджено проект поділу й надано дозвіл ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» на поділ земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.60-63).

Усі ці обставини виникли до набуття 17.07.2018 року позивачем права власності на квартиру по АДРЕСА_1 та похідних прав на земельну ділянку на земельну ділянку під вказаним багатоквартирним будинком (т.1 а.с.17).

Надалі, 04.09.2018 року рішенням Чернівецької міської ради №1411 зазначену земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 було поділено на п`ять окремих ділянок. Підпунктом 28.1.2. цього рішення ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» надано в оренду, зокрема, земельну ділянку площею 0,4940 га (кадастровий №:25:003:1079) терміном на 5 років для будівництва та обслуговування багатоквартирних будинків з приміщеннями господарського призначення, об`єктів соцкультпобуту та підземним паркінгом, за заявою ТОВ «Буковина-Інвест-Буд» (т.1 а.с.50-51, 60).

У додатку до рішення Чернівецької міської ради №1534 від 06.12.2018 року «Про списання з балансу житлових будинків» зазначено житловий будинок по АДРЕСА_3 (т.1 а.с.118-120).

З відповіді на адвокатський запит №11 від 13.02.2025 року КП «Бюро технічної інвентаризації Чернівецької міської ради» вбачається, що інвентаризаційну справу на будинковолодіння по АДРЕСА_3 бюро не виготовляло (т.1 а.с.182-183).

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст.14 Конституції України, з якою кореспондуються приписи частин 1, 2 ст.373 ЦК України та ст.1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами 1 - 3 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

В силу ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, крім іншого,шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів (п.3 ч.2 ст.79-1 ЗК України).

Частинами 1, 2 ст.83 ЗК України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

За змістом ст.144 Конституції України, ст.12, 122 ЗК України, ст.26 ЗУ від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції, зокрема, міських рад належить вирішення питань про надання у користування земельних ділянок із земель комунальної власності відповідних територіальних громад. Також відповідно до пункту «в» ст.9 ЗК України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відтак, вирішення питання про надання у користування спірної земельної ділянки, розташованої за спірною адресою в м. Чернівці, належить до компетенції Чернівецької міської ради.

Так, за приписами ч.1 та п.д) ч.2 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, крім іншого, співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Стаття 121 ЦК України вказує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

За приписами ч.1 ст.385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно зі ст.4 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Ч.1 ст.9 вказаного Закону передбачено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Відповідно до ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку.

Частинами 1 та 2 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 123 ЗК України визначено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.126 ЗК України).

Державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, крім іншого, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки (п.2 ч.1 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однак, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 як власник квартири АДРЕСА_5 не підтвердив належними і допустимим доказами набуття одночасно з квартирою за договором купівлі продажу і будь-яких інших споруд, звернень в установленому законодавством порядку для оформлення права користування спірною земельною ділянкою або реєстрацією за ним таких прав.

Також, суд звертає увагу й на те, що на момент набуття права власності на квартиру спірна земельна ділянка вже перебувала в оренді у третьої особи.

Крім того, досліджуючи застосування ст.42 ЗК України Верховний Суд у постанові від 05 березня 2025 року у справі №926/927/24 зазначив, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Проте, як встановлено під час розгляду справи, позивач, як теперішній власник квартири в будинку по АДРЕСА_1 (набутої на підставі договору купівлі-продажу), так і попередній власник останньої не проявили інтересу для оформлення права користування спірною земельною ділянкою, а тому відсутні будь-які правові аспекти вважати, що оскаржуваними пунктами рішень Чернівецької міської ради порушено право позивача на земельну ділянку.

Суд першої інстанції із вказаного приводу дійшов вмотивованого висновку, який побудовано на вірному застосуванні та тлумаченні норм матеріального права.

Крім іншого, станом на укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу 17.07.2018 року існувало рішення Чернівецької міської ради №372/8 від 17 травня 2005 року, як і рішення про надання юридичним особам і підприємцям земельних ділянок в оренду, які неодноразово переукладалися органом місцевого самоврядування з ТОВ «Буковина-Інвест-Буд», що вказує на відсутність порушеного права ОСОБА_1 на час їх прийняття та укладання договору.

Що стосується доводів з приводу порушення порядку розгляду клопотання про витребування доказів, колегія суддів вказує наступне.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до суду, надалі подав позовну заяву в новій редакції, де, крім іншого, додав клопотання про витребування у Чернівецького КОБТІ інвентарної справи по домоволодінню по АДРЕСА_3 (т.1 а.с.186-188).

Ухвалою від 10 квітня 2025 року, крім іншого, закрито підготовче провадження по справі (т.1 а.с.236-237).

11 червня 2025 року судом винесено ухвалу про витребування доказів, а саме інвентарної справи по домоволодінню по АДРЕСА_3 (т.2 а.с.10).

За положеннями ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2025 року позивач ОСОБА_1 з`явився в судове засідання, надавав пояснення, за наслідками судового засідання постановлено ухвалу про витребування доказів.

За вказаних обставин суд першої інстанції, заслухавши всіх учасників справи, їх доводи та міркування прийшов до висновку щодо необхідності витребування письмового доказу, про що клопотав позивач у своєму клопотанні.

Законодавець не вказує такої підстави неприйняття доказів як закриття підготовчого провадження, а зазначені порушення процесуального закону не тягнуть безумовного скасування рішення суду, а тому не вплинули на його законність.

Що стосується доводів з приводу незалучення третіх осіб до участі у справі, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За приписами ч.1 ст.52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Клопотання про залучення третіх осіб, а саме співвласників житлового будинку по АДРЕСА_3 , заявлено 29.08.2025 року (а.с.37-38), хоча будучи власником квартири у вказаному будинку повинен був, проявивши принаймні розумну обачність, знати про таких осіб до звернення з позовом до суду, чи після відкриття провадження у справі, тобто до закриття підготовчого провадження.

Зазначене клопотання було розглянуто судом 16.09.2025 року в судовому засіданні та в його задоволенні було відмовлено з підстав того, що сторона позивача не подала клопотання про поновлення строку для цього, а також клопотання містило в собі вимогу про залучення третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, однак будь-яких заяв від вказаних осіб до суду не надходило, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку при вирішенні такого.

Відтак, незалучення зазначених позивачем третіх осіб не свідчить про порушення норм процесуального права і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Також, колегія суддів зауважує, що проявивши розумну обачність позивач міг встановити на момент набуття у власність квартири по АДРЕСА_3 обставину існування оскарженого рішення від 17.05.2005 року, за яким цей будинок підлягав знесенню, отже при вчиненні правочину діяв на власний ризик.

Не заслуговують на увагу клопотання апелянта й про скасування рішення з направленням справи для нового судового розгляду до суду першої інстанції, оскільки такими повноваженнями апеляційний суд процесуальним законом не наділений.

Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними аргументам, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому, колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Підсумовуючи, рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду від 16 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк