____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/1166/26
Провадження № 2/947/1385/26
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

12.01.2026 року

Суддя Київського районного суду м.Одеси Гниличенко М.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до судді Хаджибейського районного суду м.Одеси Тополевої Юлії Володимирівни про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2025 року позивач ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю 1-ї групи «А» довічно, звернувся до Хаджибейського районного суду м.Одеси з позовом до відповідача - судді Хаджибейського районного суду м.Одеси Тополевої Юлії Володимирівни про стягнення моральної шкоди в порядку статей 2, 15, 16, 23, 1167 ЦК України, яким просив стягнути з відповідача 100000 грн. компенсації моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що в кінці жовтня позивачем ОСОБА_1 подано до Хаджибейського районного суду м.Одеси позов до суддів Одеського апеляційного суду: Кострицького В.В., Сегеди С.М., Погорєлової С.О. про стягнення моральної шкоди, але позивач зазначає, що помилився, оскільки позов стосується інших суддів Одеського апеляційного суду Кострицького В.В., Коновалової В.А. та Назарової М.В. Згідно сайту суду даний позов з 27.10.2025 року перебуває в провадженні судді Тополевої Ю.В. (справа № 521/18663/25). Позивач звертає увагу, що стороною у позові є судді Одеського апеляційного суду, тому відповідно до ч.6 ст.31 ЦПК України справа, у якій однією зі сторін є суд, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, або суддя цього суду, не пізніше п`яти днів із дня надходження позовної заяви передається на підставі розпорядження суду до суду вищої інстанції для визначення підсудності. Однак, ухвалою судді Хаджибейського районного суду м.Одеси Тополевою Ю.В. від 03.11.2025 року позов ОСОБА_1 залишено без руху, при цьому будь-які дії суду, окрім направлення справи до апеляційного суду для визначення підсудності, законом не передбачено. Тому, позивач вважає, що такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 100000 грн.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2025 року вказану справу передано судді Хаджибейського районного суду м.Одеси Тополевої Ю.В.

Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м.Одеси від 03.11.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до суддів Одеського апеляційного суду: Кострицького Віталія Володимировича, Сегеди Сергія Миколайовича, Погорєлової Світлани Олегівни про стягнення моральної шкоди залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків.

Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м.Одеси від 02.12.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до суддів Одеського апеляційного суду: Кострицького Віталія Володимировича, Сегеди Сергія Миколайовича, Погорєлової Світлани Олегівни про стягнення моральної шкоди повернуто позивачу. Вказану ухвалу позивачем було оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Ухвалою судді Одеського апеляційного суду Назаровою М.В. від 29.12.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 02 грудня 2025 року залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

13.11.2025 року ОСОБА_1 звертається до Хаджибейського районного суду м.Одеси з позовом до відповідача судді Хаджибейського районного суду м.Одеси Тополевої Ю.В. про стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн.

01.12.2025 року ухвалою Одеського апеляційного суду підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до судді Хаджибейського районного суду м.Одеси Тополевої Юлії Володимирівни про відшкодування моральної шкоди визначено Київському районному суду м.Одеси.

08.01.2026 року вказана цивільна справа надійшла до Київського районного суду м.Одеси.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2026 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В.

Відповідно до ч.1 ст.184 ЦПК України позовна заява реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Відповідно до ст.187 ЦПК України - за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя перевіряє додержання усіх передумов відкриття провадження.

Відповідно до ст. 186 ЦПК України, до відкриття провадження у справі, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.19 ЦПК України загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вивчивши позовну заяву, матеріали, які додаються до неї, та з урахуванням викладених позовних вимог, вважаю, що у відкритті провадження у справі слід відмовити у зв`язку з тим, що згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З матеріалів позову вбачається, що предметом спору у цій справі є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу ухваленням процесуального документу ухвали судді Хаджибейського районного суду м.Одеси Тополевої Ю.В. від 03.11.2025 року про залишення без руху позову ОСОБА_1 до суддів Одеського апеляційного суду: Кострицького В.В., Сегеди С.М., Погорєлової С.О. про стягнення моральної шкоди.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках завдання шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц викладено висновок, що позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 обставини завдання йому моральної шкоди обгрунтовує тим, що суддя Хаджибейського районного суду м.Одеси Тополева Ю.В. ухвалою від 03.11.2025 року залишила його позов без руху, натомість того, щоб направити справу до апеляційного суду для визначення підсудності, однак суд зауважує про те, що позивач скористався своїм процесуальним правом на оскарження вказаної ухвали суду, та подав апеляційну скаргу, яка на теперішній час ухвалою судді Одеського апеляційного суду від 29.12.2025 року залишена без руху, та позивачу надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

Згідно з частинами першою, одинадцятою статті 49 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI«Про судоустрій і статус суддів» (із змінами) суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Законом встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (рішення від 12 березня 2009 року у справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine)).

Схожий висновок висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16, в якій зазначено, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній на момент звернення до суду), стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду лише у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду(судді) матеріальної або моральної шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine» від 21 грудня 2010 року).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.

Правові висновки щодо відповідальності судді чи суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (провадження № 14-185 цс 18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16ц, (провадження14-399 цс 18),від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19), від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).

На підставі викладеного та відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до судді Хаджибейського районного суду м.Одеси Тополевої Ю.В. про стягнення моральної шкоди, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.186, ст.ст.258,260,353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою за позовною заявою ОСОБА_1 до судді Хаджибейського районного суду м.Одеси Тополевої Юлії Володимирівни про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Копію ухвали разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу судді протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 12.01.2026 року.

Суддя Гниличенко М. В.