УХВАЛА

12 січня 2026 року

м. Київ

справа № 756/11235/25

провадження № 61-16203ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Культурно-інформаційна агенція «Соціальний портал України» про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Громадської організації «Культурно-інформаційна агенція «Соціальний портал України» (далі - ГОКІА «Соціальний портал України») про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року, позовну заяву повернуто ОСОБА_1 , оскільки суд визнав дії позивача, які полягають в одночасному поданні чотирьох позовних заяв до одного відповідача щодо того самого предмета спору, та з тих самих підстав, зловживанням процесуальними правами.

23 грудня 2025 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва

від 04 серпня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду

від 16 грудня 2025 року, які просить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що він подав декілька аналогічних позовних заяв у зв`язку із тим, що не мав можливості надіслати відповідачу копію позовної заяви за допомогою підсистеми Електронний суд та відсутністю квитанції про доставку процесуальних документів.

Вважає, що отримавши декілька однакових позовних заяв суд першої інстанції мав керуватися положеннями статті 188 ЦПК України та об`єднати їх в одне провадження, а не повертати позовну заяву у зв`язку із зловживанням процесуальними правами.

Доводами касаційної скарги також є те, що суд апеляційної інстанції переглянув ухвалу районного суду без виклику сторін, чим допустив порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3

частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду першої інстанції про повернення позову не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Вимоги до позовної заяви визначені статтями 175-177 ЦПК України.

Відповідно до положень пункту 10 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

За змістом зазначеної частини цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частини третя, четверта статті 44 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19 зазначив, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

Також Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі

№ 345/2935/21 вказував, що зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (див. постанову Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішеннях від 08 листопада

2005 року у справі «Смірнова проти України», від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України» неодноразово наголошував, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 , окрім розглядуваної позовної заяви про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, у справі, якій присвоєно номер 756/11235/25, подав ще три аналогічні позови до того ж відповідача, з тим самим предметом, та з тих самих підстав, за якими були зареєстровані цивільні справи з номерами 756/11239/25, 756/11240/25, 756/11241/25, дійшов обґрунтованого висновку, що ці дії позивача можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, наслідком чого є повернення позову.

Посилання заявника на те, що неодноразове подання ним позовів зумовлено неможливістю отримати квитанцію про доставку процесуальних документів іншій стороні, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

За відомостями підсистеми Електронний суд, відповідач у розглядуваній справі - ГОКІА «Соціальний портал України» (ідентифікаційний код юридичної особи 39583628) взагалі не мав зареєстрованого електронного кабінету на час подання позовів ОСОБА_1 .

Частина сьома статті 43 ЦПК України передбачає, що у випадку, якщо інший учасник справи відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрував його, учасник справи, який подає документи до суду в електронній формі з використанням електронного кабінету, звільняється від обов`язку надсилання копій документів такому учаснику справи.

Неможливість отримати в підсистемі Електронний Суд квитанцію про доставку процесуальних документів іншій стороні, не є підставою для подання чотирьох аналогічних позовів.

ОСОБА_1 з 2023 року має зареєстрований електронний кабінет та неодноразово користувався ним для подання процесуальних документів до судів різних інстанцій.

У разі виникнення питань щодо функціонування підсистеми Електронний суд заявник мав можливість звернутись до служби технічної підтримки.

Доводи заявника про те, що районний суд, отримавши від нього чотири аналогічні позови, мав об`єднати їх в одне провадження, є помилковими та суперечать вимогам статті 188 ЦПК України, на що правильно звернув увагу апеляційний суд.

Щодо порядку розгляду справи апеляційним судом, то за змістом частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду про повернення заяви позивачеві (пункт 6 частини першої статті 353 цього Кодексу), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Посилання заявника на позбавлення його доступу до суду є безпідставними, оскільки за загальним правилом повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про наявність підстав для повернення позовної заяви є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду

від 16 грудня 2025 року у справі № 756/11235/25.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников