Справа № 346/4744/25
УХВАЛА

про відмову в відкритті провадження

08 січня 2026 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Булах Є.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Поліщук Дмитро Олександрович до Військової частини НОМЕР_1 , про встановлення факту перебування особи у полоні, -

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2025 року представник позивача - адвокат Поліщук Д.О. звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовом до відповідача у якому просить встановити факт перебування ОСОБА_1 у полоні внаслідок збройної агресії рф у період з 09.09.2022 року по 22.09.2022 року.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2025 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Поліщук Дмитро Олександрович до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту перебування особи у полоні передано до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області за підсудністю.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.10.2025 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Поліщук Дмитро Олександрович до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту перебування особи у полоні передано до Херсонського міського суду Херсонської області за підсудністю.

Відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції суду позовну заяву та протокол автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 05.01.2026 року передано головуючому судді Булах Є.М. 08.01.2026 року.

Відповідно до ч.1 ст. 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про відкриття провадження суддею встановлено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 186 ЦПК України, до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 186 ЦПК, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне занчення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України, однак не є вичерпним.

Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (схожі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі №370/2598/16-ц, від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21, від 31.01.2024 року у справі № 953/2790/23.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18, від 29.05.2019 року у справі № 398/4017/18.

Таким чином, судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення.

У даному випадку, заявник просить встановити факт його перебування у полоні внаслідок збройної агресії рф у період з 09.09.2022 року по 22.09.2022 року.

Однак, чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення означеного факту.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання Закону України Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей» затверджено порядок роботи Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі Комісія).

Відповідно до п.1. вказаного положення Комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (далі - Комісія) утворюється при Мінрозвитку з метою виконання завдань, визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей».

Пунктом 3 зазначеного положення завданнями Комісії є: 1) розгляд заяв та матеріалів (довідки, інформація, інші документи), визначених пунктами 8, 9, 11 цього Положення, щодо встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, визнання членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України; 2) прийняття рішень про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України чи про непідтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України; 3) прийняття рішень про визнання членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, чи про відмову у визнанні особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України; 4) проведення аналізу практики застосування законодавства з питань соціального та правового захисту осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України; 5) встановлення дати початку строку позбавлення особи особистої свободи під час прийняття рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, а у разі звільнення особи з місць несвободи - дати її звільнення з урахуванням положень, зазначених у пункті 15 цього Положення.

Під час прийняття рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, за наявності відповідної інформації, Комісія встановлює дату початку строку позбавлення особи особистої свободи, а у разі звільнення особи з місць несвободи - дату її звільнення (п.10 положення).

Для прийняття рішення, передбаченого підпунктом 3 пункту 4 цього Положення, особа, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або її законний представник, член сім`ї такої особи або законний представник члена сім`ї звертається до Мінрозвитку із заявою за формою, встановленою Мінрозвитку. До заяви додаються документи та/або відомості, що підтверджують отримання професійної правничої допомоги, що надавалася особам, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, для захисту їх прав і законних інтересів (п. 11 положення).

У разі звільнення особи з місць несвободи, щодо якої Комісією було встановлено факт позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, така особа або член її сім`ї повідомляє Комісії про дату звільнення та, за можливості, надає підтвердні документи та/або відомості шляхом звернення до Мінрозвитку. Для встановлення дати початку строку позбавлення особи особистої свободи та/або дати звільнення особи з місць несвободи, стосовно якої Комісією встановлено факт позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, Комісія може отримувати документи та/або відомості з інших джерел (п.12 положення).

Прийняті Комісією рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, вносяться до Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

До Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, також вноситься інформація щодо осіб, визначених пунктом 15 цього Положення (п.7 положення).

Рішення Комісії про не підтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України чи відмову у визнанні членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, може бути оскаржено в судовому порядку (п.17 положення).

Отже, наведене свідчить, що в судовому порядку (незалежно від предметної та суб`єктної юрисдикції суду) не підлягає розгляду заява/позов про встановлення факту перебування особи у полоні. Для розгляду цієї заяви передбачений позасудовий розгляд, визначений діючим законодавством.

До заяви ОСОБА_1 про визнання особи полоненою відсутні посилання на будь-які рішення Комісії з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України при Міністерстві розвитку громадян та територій України.

В позовній заяві, також, відсутні посилання на докази звернення до Мінрозвитку при якому функціонує Комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, з приводу встановлення факту позбавлення його особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України (перебування його у полоні).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зазначена заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна бути розглянута у позасудовому порядку уповноваженим органом, яким на сьогодні є Міністерство розвитку громад та територій України при якому функціонує Комісія з питань встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України. За наслідками розгляду заяви (прийняття рішення про відмову) у заявника може виникати право на судовий захист, що повинно реалізовуватися з урахуванням норм про судову юрисдикцію.

Таким чином вимоги про встановлення юридичного факту перебування заявника у полоні внаслідок збройної агресії рф не підлягають розгляду судом без вирішення указаних питань у позасудовому порядку. Зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною КЦС у складі ВС у постанові від 31.01.2024 року у справі № 953/2790/23 та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає застосуванню до правовідносин, які склалися між сторонами у даній справі

Розгляд цієї заяви судом у порядку цивільного судочинства призвів би до здійснення судом повноважень, не віднесених законом до його компетенції, та втручання у сферу повноважень спеціально уповноваженого органу, до якого заявник у позасудовому порядку не звертався.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі зазначеного суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 186, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Поліщук Дмитро Олександрович до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту перебування особи у полоні - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення(проголошення) до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.М. Булах