єдиний унікальний номер справи 546/988/25
номер провадження 2/546/75/26
РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Решетилівка Полтавська область

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Лівер І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лободи Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

УСТАНОВИВ:

03.10.2025 представником позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» через систему «Електронний суд» до суду подано позовну заяву ТОВ «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ціна позову 55 124,95 грн. В обгрунтування позову посилався на те, що 05.03.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 1349799 (далі кредитний договір). 24.02.2025 року між ТОВ «СВЕА ФІНАНС» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» укладено договір факторингу №01.02-04/25, відповідно до умов якого право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 1349799, перейшло до позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС». В порушення умов кредитного договору відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитним договором № 1349799 від 05.03.2024 у розмірі 55 124,95 грн., з яких 8999,95 грн.- заборгованість за кредитом, 41 625,00 грн. заборгованість за відсотками, 4 500,00 грн. сума заборгованості за пенею (штрафами). На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за вказаним вище кредитним договором у розмірі 55 124,95 грн. та понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 16.10.2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

19.12.2025 від представниці відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання кредитного договору та фактичного отримання відповідачем грошових коштів, а саме не надано первинних бухгалтерських документів (платіжного доручення, меморіального ордеру, банківської виписки тощо), які повинні були бути надані первісним кредитором позивачу за договором факторингу, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом суми заборгованості, сума заборгованості по відсотках нарахована поза межами погодженого сторонами строку кредитування.

Щодо нарахованої позивачем пені представниця відповідача зазначила про відсутність обов`язку сплати штрафних санкцій за прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання за договором у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, посилаючись на п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, у позові просив розгляд справи здійснювати за відсутності його представника, відповіді на відзив не надав.

Відповідач та його представниця у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, 06.01.2026 представниця відповідача надіслала заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.03.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 1349799 (далі кредитний договір).

Згідно п. 1.2. кредитного договору ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 9000,00 грн.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору строк кредиту становить 360 днів.

В п. 1.4. кредитного договору сторони погодили, що детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів).

Згідно п. 1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.3. договору.

Пунктом 1.5.2. кредитного договору передбачена знижена процентна ставка в розмірі 0,01 % в день, що застосовується у випадку, якщо споживач до 04.04.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів.

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .

Графіком платежів, що є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 134799 від 05.03.2024, проценти за користування кредитом становлять 74277,00 грн., реальна річна процентна ставка 13702,21 %, загальна вартість кредиту- 83277,00 грн.

В паспорті споживчого кредиту також вказані всі погоджені сторонами умови кредитування, зокрема сума кредиту, строк кредитування, процентна ставка, загальні витрати за кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту та інші, що відповідають вказаним вище умовам кредитного договору.

Договір про надання споживчого кредиту №134799 від 05.03.2024, Графік платежів, а також паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р569.

Листом №70 від 26.02.2025 ТОВ «ПЕЙТЕК» повідомило, що 05.03.2024 10:48:24 було успішно перераховано кошти в сумі 9000,00 грн. на платіжну картку клієнта ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» № НОМЕР_1 .

24.02.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-04/25, у відповідності до умов якого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступає (передає) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуває права вимоги та сплачує ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору.

Відповідно до п. 3.1.3. договору факторингу право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників та оплати фактором суми фінансування, що відповідно до п. 4.1. договору факторингу становить 1508076,83 грн.

Згідно платіжної інструкції № 947 від 25.02.2025 ТОВ «СВЕА ФІНАНС» сплатило на рахунок ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» оплату фінансування згідно договору факторингу № 01.02-04/25 від 24.02.2025 в сумі 1508076,83 грн.

З відомостей Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №01.02-04/25 від 24.02.2025, грошова вимоги до відповідача ОСОБА_1 складає загальну суму 55124,95 грн., з яких: 8999,95 грн. - сума основного боргу за кредитом, 41625,00 грн - сума нарахованих процентів, 4500,00 грн. сума штрафних санкцій.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості становить 55124,95 грн., з яких 8999,95 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 41625,00 грн. заборгованість за відсотками, 4500,00 грн. - пеня, період нарахування відсотків з 05.03.2024 по 23.02.2025, що відповідає Графіку платежів, підписаного відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання споживчого кредиту №134799 від 05.03.2024 укладений в електронній формі.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію»(далі - Закон).

Відповідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК).

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №755/15965/17).

У постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №905/306/17 сформовано висновок, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Враховуючи наведене, судом встановлено укладання договору про надання споживчого кредиту № 134799 від 05.03.2024 первісним кредитором ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 в електронній формі, в якому сторони узгодили суму кредиту, строк кредитування, розмір процентів, графік платежів. Зазначене спростовує твердження представниці відповідача про ненадання позивачем доказів на підтвердження факту укладання кредитного договору з відповідачем ОСОБА_1 .

Отримання відповідачем суми кредиту в розмірі 9000,00 грн. підтверджується копією зазначеного вище листа №70 від 26.02.2025 ТОВ «ПЕЙТЕК». Наявність в матеріалах справи вказаного вище документу спростовують твердження представниці відповідача про ненадання доказів на підтвердження перерахування суми кредиту відповідачу.

З розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, вбачається, що він складений відповідно до умов кредитного договору, в тому числі Графіку платежів, щодо розміру процентної ставки та періоду нарахування.

У відзиві на позовну заяву представниця відповідача стверджувала про те, що розрахунок заборгованості, складений позивачем, не може бути доказом наявності заборгованості, а також що позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладання відповідачем кредитного договору та факту отримання кредитних коштів. Разом з тим, представниця відповідача у відзиві не заперечує факт підписання ОСОБА_1 договору про надання фінансового кредиту № 134799 від 05.03.2024 та отримання відповідачем суми кредиту в розмірі 9000,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копії договору про надання споживчого кредиту № 134799 від 05.03.2024 разом з паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів, що підписані відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р569, листа ТОВ «ПЕЙТЕК» №70 від 26.02.2025, а також розрахунок заборгованості. Суд вважає доведеним факт наявності заборгованості ОСОБА_1 за вказаним вище кредитним договором в сумі 50 624,95 грн., з яких 8999,95 грн. заборгованість по тілу кредиту, 41 625,00 грн. заборгованість за відсотками за сукупністю доказів та з врахуванням ненадання відповідачем доказів на підтвердження протилежного.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені в розмірі 4500,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб було запроваджено воєнний стан, який неодноразово був продовжений і на даний час діє.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами укладений під час дії воєнного стану, а саме 05.03.2024 року.

Враховуючи, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем, тому позовна вимога щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача неустойки у вигляді штрафу в розмірі 4500,00 грн. задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд вважає за необхідне заявлені вимоги позивача задовольнити частково та стягнути на його користь з відповідача заборгованість на загальну суму 50 624,95 грн., з яких 8999,95 грн. заборгованість по тілу кредиту, 41 625,00 грн. заборгованість за відсотками.

У стягненні неустойки суд вважає за необхідне відмовити, оскільки нарахування та стягнення неустойки за невиконання кредитного зобов`язання в період дії воєнного стану суперечить вимогам закону.

Судові витрати у справі становлять 2422,40 грн. сплаченого позивачем судового збору згідно платіжної інструкції № 735 від 22.09.2025.

В зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені судом на 91,84% (50624,95х100/55124,95), суд на підставі ст. 141 ЦПК стягує судовий збір з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2224,73 грн. (2422,40х91,84/100).

Враховуючи викладене та керуючись ст. 10, 12, 81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8) заборгованість за договором № 1349799 від 05.03.2024 в сумі 50 624 (п`ятдесят тисяч шістсот двадцять чотири) грн. 95 коп., з яких 8999,95 грн. заборгованість по тілу кредиту, 41 625,00 грн. заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 224 (дві тисячі двісті двадцять чотири) грн. 73 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», , адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8;

Представник позивача Паладич Аліна Олександрівна, РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 12.01.2026.

Суддя І.В. Лівер