Справа №202/8045/25
Провадження №2/534/15/26
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

09 січня 2026 року м. Горішні Плавні

Суддя Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області Малюк М.В., перевіривши цивільну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановила:

Історія справи

1.У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулася з позовом до ОСОБА_2 (далі також відповідач) про розірвання шлюбу, який зареєстрований 22.08.2020 відділом реєстрації шлюбів ОСОБА_3 Головного управління з питань обліку населення та громадян Міністерства внутрішніх справ Турецької Республіки.

2.Ухвалою від 27.11.2025 Індустріальний районний суд міста Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передав за підсудністю до Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області.

3.Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено Малюк М.В., єдиний унікальний номер судової справи №202/8045/25.

4.Згідно з позовною заявою про розірвання шлюбу, подружжя має різне громадянство, позивачка громадянка України, відповідач - громадянином Турецької республіки.

5.З міжнародного свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , реєстраційний номер 2020-1379, копію якого додано позивачкою до позовної заяви, вбачається, що відповідач є громадянином Турецької республіки.

Питання, що вирішується ухвалою

6.Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суддя доходить висновку про наявність підстав для залишення її без руху.

7.Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого здійснюватиметься розірвання шлюбу, дотримання правил підсудності.

8.Відповідно до частин 1,2 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

9.Отримавши позовну заяву, суд, насамперед, має пересвідчитися, що позов подано з дотриманням правил підсудності та його розгляд належить до компетенції цього суду.

10.Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

11.Статтею 497 ЦПК України зазначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

12.Угодою між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах (Угоду ратифіковано Законом N 2605-III 2605-14 від 05.07.2001, дата підписання: 23.11.2000, дата ратифікації: 05.07.2001, дата набуття чинності: 02.05.2004, далі також - Угода) визначено, що ґромадяни Договірних Сторін мають право на рівний правовий захист на території другої Договірної Сторони щодо своїх прав та інтересів в цивільних справах так як би вони були громадянами другої Договірної Сторони. Громадяни однієї Договірної Сторони на території другої Договірної Сторони мають право на вільний доступ до суду та інших компетентних органів для подання позовів та захисту своїх прав та інтересів щодо цивільних справ на тих самих умовах, як і громадяни другої Договірної Сторони (частини1,2 статті 1 Угоди).

13.Статтею 17 Угоди «Юрисдикція судів» визначено, якщо ця Угода не встановлює іншого, то суди Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати будь-які спори щодо цивільних справ, де відповідач має місце проживання. За позовами до юридичних осіб суди Договірних Сторін є компетентними, де юридична особа має орган управління чи представництво. Якщо існує угода між сторонами, суд або суди Договірних Сторін мають юрисдикцію вирішувати будь-які спори, які виникають або можуть виникнути щодо правових відносин. Коли відповідач оспорює юрисдикцію суду до початку розгляду справи, суд Договірної Сторони припиняє провадження по справі, не дивлячись на те, що він має виключну юрисдикцію. Коли провадження у справі між сторонами порушено, суди Договірних Сторін відповідно до положень угоди, якщо нова справа розпочата цими ж сторонами та має такі ж самі підстави, останній суд припиняє провадження у справі.

14.Статтею 23 Угоди «Розірвання шлюбу та визнання шлюбу недійсним» встановлено, що у справах про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя, які мають однакове громадянство на день звернення до суду, компетентні органи тієї Договірної Сторони, громадянами якої вони є, будуть компетентними й будуть застосовувати своє законодавство. У справах про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя, які мають однакове громадянство й проживають на території іншої Договірної Сторони, компетентні органи цієї Договірної Сторони також будуть компетентними вирішувати справу і застосовуватимуть своє законодавство. У випадку, коли один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а інший - громадянином другої, розгляд справи про розірвання шлюбу та роздільне проживання подружжя визначатиметься законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання (частина перша).

15.Якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу та роздільне проживання один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї Договірної Сторони, тоді компетентні установи обох Договірних Сторін мають юрисдикцію розглядати справу. У цьому випадку вони застосовують законодавство своєї держави (частина 2 статті 23 Угоди).

16.Згідно з позовною заявою сторони мають різне громадянство, спільного місця проживання не мають, відомості про наявність між сторонами угоди про юрисдикцію судів відсутні.

17.Зважаючи на зазначені норми міжнародного договору, ураховуючи, що подружжя є громадянами різних держав, і позивачка проживає на території України, до правовідносин з приводу розірвання шлюбу може застосовуватися законодавство України.

18.Статтею 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», норми якого застосовуються, якщо не суперечать нормам міжнародного договору, передбачено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

19.Згідно з вимогами статті 110 Сімейного кодексу України (далі також СК України) розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя.

20.За правилами цивільного процесуального законодавства України, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, встановленим у статях 175 і 177 ЦПК України.

21.Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред`являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за місцем проживання будь-кого з них.

22.У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами.

23.Згідно з частиною 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

24.Відповідно до частини 2 статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтись за зареєстрованим місцем проживання (перебування) позивача у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

25.З позовної заяви вбачається, що спільних дітей та майна, що підлягає поділу, у сторін немає. Позивачка не зазначила, що вона не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

26.Згідно з частиною 9 статті 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

27.Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні (частина 10 статті 28 ЦПК України).

28.Відповідно до пунктів 1,2 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення.

29.Такої угоди для визначення підсудності до матеріалів позову не додано.

30.У позовній заяві позивачем зазначено, що відоме місце перебування відповідача в Україні: АДРЕСА_1 ;

відоме місце його реєстрації: Торонто, Канада.

31.В Єдиному державному демографічному реєстрі відсутні відомості про зареєстроване місце проживання відповідача в Україні.

32.Відповідно до повідомлення Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби за обліками територіальних органів та підрозділів ДМС та Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС Онур Дурсун Фират не значиться.

33.Тож, відповідач ОСОБА_2 є громадянином Турецької республіки, те, що останній має або мав зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи місце перебування на території України, судом не встановлено.

34.Матеріали справи не містять відомостей, що відповідач на території України має будь-яке майно та про місце його знаходження (в разі наявності).

35.Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

36.Таким чином, позивачці слід зазначити останнє відоме зареєстроване місце проживання чи перебування відповідача або місцезнаходження його майна в України із наданням відповідних доказів.

37.Позовна заява повинна містити, зокрема, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (пункт 8 частини 3 статті 175 ЦПК України).

38.Позивачкою додані до позову копії доказів, натомість не зазначено про наявність у неї або іншої особи оригіналів письмових доказів.

39.Отже, позивачці слід зазначити щодо наявності у неї або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

40.Крім цього, суддя зазначає про встановлення таких недоліків позовної заяви.

41.Порядок провадження у справах за участю іноземних осіб врегульовано розділом ХІ ЦПК України, Угодою між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах (див пункт 12 цієї ухвали).

42.Відповідно до частини 1 статті 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

43.Правова допомога включає виконання судових процесуальних дій, передбачених законодавством Договірних Сторін, зокрема опитування сторін, свідків, експертів, здійснення експертизи, судового огляду, вручення та передачу документів, та інших правових дій, якщо це не суперечить законодавству запитуваної Договірної Сторони (стаття 5 Угоди).

44.Згідно зі статтею 6 Угоди, запит про правову допомогу має включати:

a) назви запитуючих та запитуваних органів;

b) природу процесуальних дій, необхідних для доказу, надаючи всю необхідну інформацію тощо;

c) імена, постійні адреси (місце проживання або місцеперебування); громадянство та вид діяльності сторін в процесуальних діях, та їх представників, якщо такі є;

d) інформацію, необхідну для предмета та виконання запиту.

Запит про правову допомогу та супровідні документи мають бути підписані та скріплені офіційною печаткою запитуючого органу.

Якщо запитуваний орган вважає, що документи не відповідають пункту 1 цієї статті, запитуваний орган, у залежності від ситуації, або просить запитуючий орган доповнити клопотання, або негайно повертає його запитуючому органу.

45.Запит про вручення документів має містити повну адресу отримувача та документи, які потрібно вручити.

46.Згідно з п.2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ДСА України від 27 червня 2008 року №1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.

47.У статті 3 Угоди визначено, що прохання про здійснення правової допомоги та додатки до нього складаються мовою запитуючої Договірної Сторони, до них також додаються завірені копії перекладу на мову другої Договірної Сторони або на англійську мову.

48.Таким чином, суддя наголошує, що саме на позивача покладається обов`язок забезпечити подання суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів, після чого вони направляються судом до Міністерства юстиції України.

49.Суд також зауважує, що оформлення документів для їх можливого використання як за кордоном, так і на території України є проставляння апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн.

50.Оскільки відповідач ОСОБА_2 є громадянином Турецької республіки, позивачці ОСОБА_1 слід подати в двох примірниках належним чином засвідчений переклад позовної заяви та усіх додатків до неї на мову Договірної сторони або на англійську мову, для вручення їх відповідачеві за місцем проживання (реєстрації) (див пункти 46,47 цієї ухвали) .

51.Відповідно до частини 1 статті 185ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

52.За частиною 2 статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

53.Якщо позивач відповідно до ухвали суду та у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і повертається позивачеві (частина 3 статті 185 ЦПК України).

54.Отже, позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення зазначених недоліків.

55.На підставі викладеного та керуючись статтею 185 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и в :

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, залишити без руху.

2.Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення зазначених у ній недоліків у такий спосіб: зазначити останнє відоме зареєстроване місце проживання чи перебування відповідача в Україні або місцезнаходження його майна в України із наданням відповідних доказів; зазначити щодо наявності у позивачки або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; надати в двох примірниках належним чином засвідчений переклад позовної заяви та усіх додатків до неї.

3.Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви, заява вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню позивачеві.

4.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Марина МАЛЮК