ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/1110/25
Провадження № 2/483/55/2026
РІШЕННЯ

Іменем України

13 січня 2026 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря Шилінскас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» про стягнення сплаченої комісії за обслуговування кредиту,

В С Т А Н О В И В :

30 липня 2025 року з Миколаївського районного суду Миколаївської області до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі ТОВ «Свеа Фінанс»), предметом якої є: стягнення з відповідачки 100 125 грн 36 коп. в рахунок заборгованості за кредитними договорами від 16 січня та 10 квітня 2019 року, що укладені з АТ «Ідея Банк».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 січня та 10 квітня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою було укладено договори №Р51.13040.004802658 а № Р51.13040.005132605, за умовами яких остання отримала від АТ «Ідея Банк» кредит. Первісний кредитор відступив позивачу право вимоги за вказаними кредитними договорами. Відповідачка зобов`язання за договорами належним чином не виконала, внаслідок чого перед позивачем виникла вищевказана заборгованість. Оскільки відповідачка ухиляється від добровільного погашення боргу, позивач змушений звернутися до суду.

03 вересня 2025 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. Так, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути також заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками. Однак, додані до позову документи з назвою «Довідка-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором Р51.13040.005132605 від 10.04.2019 року» та «Довідка-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором Р51.13040.004802658 від 16.01.2019 року» не є належними, допустимими і достовірними доказами, оскільки вони не відповідають вимогам п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю, так як не містять інформацію, зокрема про: дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; суми вхідного залишку за рахунком; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суми оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Крім того, комісія за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною в силу ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) (а.с. 88-99).

До судового засідання представник відповідачки пред`явив зустрічний позов, в якому просив стягнути з ТОВ «Свеа Фінанс» 11 756 грн 40 коп., сплачених в рахунок комісії за управління кредитом.

Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовані тим, що банк надав відповідачці кредит для власних потреб, тобто кредит, який є споживчим, однак умовами договору передбачено сплату комісії за його обслуговування. Оскільки положення кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитів є нікчемними в силу положень Закону України «Про споживче кредитування», однак внесені ОСОБА_1 кошти на погашення кредитної заборгованості спрямовувались, крім іншого, на погашення суми нарахованої комісії (усього в розмірі 11 756 грн 40 коп.), відповідачка змушена звернутися із зустрічною позовною заявою.

23 вересня 2025 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі.

Відповідач за зустрічним позовом не скористався правом подання відзиву на зустрічну позовну заяву.

Дослідивши заяви по суті спору та долучені до них докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 16 січня 2019 року між АТ «Ідея Банк», з одного боку, та відповідачкою, з другого боку, укладено кредитний договір №P51.13040.004802658.

Відповідно до Розділ 1 вказаного Кредитного договору, Банк надає Позичальнику Кредит у розмірі 20 872 грн, а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно із Графіком платежів. Кредит надається строком на 36 місяці, Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 19,5% річних.

Пунктом 1.10 кредитного договору встановлено, що Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Крім того, 10 квітня 2019 року між АТ «Ідея Банк», з одного боку, та відповідачкою, з другого боку, укладено кредитний договір №P51.13040.005132605.

Відповідно до Розділ 1 вказаного Кредитного договору, Банк надає Позичальнику Кредит у розмірі 24 466 грн для власних потреб. В свою чергу Позичальник отримує Кредит і доручає Банку сплатити за рахунок отриманих коштів страховий платіж на вказаний в договорі рахунок страховика. Кредит надається строком на 24 місяці. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 19,50% річних.

Пунктом 1.10 кредитного договору встановлено, що Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») укладено Договір Факторингу №01.0231/23. Відповідно до розділу 2 зазначеного Договору Факторингу АТ «Ідея Банк» відступило свої Права Вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло Право Вимоги за Первинними Договорами в розмірі Заборгованостей Боржників перед АТ «Ідея Банк», визначених в Реєстрі Боржників. Так, за даним Договором Факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги за заборгованостями відповідачки перед АТ «Ідея Банк» за договорами №Р51.13040.004802658 від 16 січня 2019 року та №Р51.13040.005132605 від 10 квітня 2019 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №Р51.13040.004802658 від 16 січня 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 25 липня 2023 року складає 47 356 грн 52 коп., з яких 19 103 грн 40 коп. - заборгованість за основним боргом, 11 753 грн 56 коп. - заборгованість за відсотками, 16 499 грн 56 коп. - заборгованість за комісією (а.с. 25).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №Р51.13040.005132605 від 10 квітня 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 25 липня 2023 року становить 52 768 грн 84 коп. з яких 20 475 грн 15 коп. заборгованість за основним боргом, 12 654 грн 14 коп. - заборгованість за відсотками, 19 639 грн 55 коп. - заборгованість за комісією (а.с. 33).

Отже, досліджені судом докази свідчать про укладення відповідачкою кредитних договорів, за умовами яких АТ «Ідея Банк» надало їй кредит на загальну суму 45 338 грн.

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки судом встановлено, що відповідачка взяті на себе зобов`язання в частині повернення основної уми боргу та відсотки за користуванням кредиту не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в цій частині вимог.

При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідачки щодо неналежності, недопустимості та недостовірності доказів на підтвердження нарахування відсотків за кредитними договорами, оскільки такі доводи є безпідставними та спростовуються сукупністю досліджених судом письмових доказів. З матеріалів справи слідує, що надані позивачем розрахунки заборгованості, виписки з особових рахунків узгоджуються між собою, відповідають умовам кредитних договорів та відображають послідовність здійснення фінансових операцій за зобов`язаннями відповідачки. Посилання представника відповідачки на невідповідність зазначених документів вимогам пункту 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю є необґрунтованими, оскільки відсутність окремих реквізитів, зокрема дати здійснення останньої (попередньої) операції в окремих документах, сама по собі не спростовує правильність розрахунку відсотків, який самою відповідачкою не спростований (контррозрахунок у матеріалах справи відсутній).

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 1.10 кредитних договорів, позичальник сплачує плату за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе:

надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;

надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника;

опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний опис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатні та безоплатні послуги, у тому числі з надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Разом із тим, у кредитному договорі не обґрунтовано економічну сутність комісії, як плату за надання конкретно визначених послуг, що суперечить вимогам законодавства про споживче кредитування, є нечесною та не прозорою практикою, у зв`язку із чим пункт 1.10 кредитного договору є нікчемними в силу дії норм частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Вказане свідчить про те, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідачки 36 139 грн 11 коп. комісії за двома кредитними договорами є необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимоги зустрічної позовної заяви, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» (далі - Закон) в редакції на момент укладення кредитних договорів, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

За п. 4 ч. 1 ст. 1 цього Закону загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

08 червня 2017 року Правління Національного банку України постановою № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 цих Правил Банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до додатку 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Разом із тим, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 12 Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19 виснувала, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Наведена позиція узгоджується з висновками КЦС ВС в постановах від 14.09.2022 в справі № 755/11636/21, від 16.11.2022 в справі № 755/9486/21, від 14.09.2022 в справі 712/12028/20.

Отже, положення ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлює вид та обсяг послуг банку з обслуговування кредиту, які є безоплатними для позичальника. Враховуючи вказані обставини в контекстному взаємозв`язку з наведеними положеннями законодавства, роз`ясненнями суду вищої інстанції, суд дійшов висновку, що положення кредитних договорів в частині встановлення комісії за надання інформації суперечать положенням ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому є нікчемними.

При цьому суд врахував рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013, в якому акцентовано увагу на тому, що «… з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту».

Отже, у правовому полі споживач за кредитним договором є більш слабкою стороною у порівнянні з кредитором та, відповідно, потребує встановлених законом гарантій захисту прав. Натомість, кредитор повинен дотримуватися встановлених законодавством положень та добросовісно користуватися своїми правами.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (стаття 216 ЦК України).

Дослідивши зміст укладених кредитних договорів, суд дійшов висновку про нікчемність положень щодо нарахування комісії.

Водночас, на підставі виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 судом встановлено, що нею згідно з графіком періодичних платежів фактично сплачено суму комісії усього в розмірі 11 756 грн 40 коп..

Так, за Договором № P51.13040.004802658 з 16 січня 2019 року по 23 липня 2023 року відповідачкою в рахунок комісії сплачено усього 7 224 грн 81 коп..

Крім того, за Договором № Р51.13040.005132605 за період з 10 квітня 2019 року по 23 липня 2023 року ОСОБА_1 сплачено в рахунок комісії усього 4 531 грн 59 коп..

Вказані суми відповідачем за зустрічним позовом не оспорюються та відповідають наданим ним випискам по рахунку ОСОБА_1 ..

Таким чином, загальна сума платежів, внесених ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, та віднесених кредитором на погашення комісії становить 11 756 грн 40 коп. (7 224,81 грн + 4 531,59 грн).

Оскільки відповідач за зустрічним позовом неправомірно спрямував вказану суму на погашення комісії, зустрічна позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення цієї суми підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 12 ст. 265 ЦПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Оскільки вимоги позивача за первісним позовом в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту та відсотками за двома кредитними договорами усього на суму 63 986 грн 25 коп. є обґрунтованими, однак і вимога ОСОБА_1 про стягнення на її користь 11 756 грн 40 коп. обґрунтована, суд вважає за необхідне провести зустрічне зарахування та стягнути різницю на користь сторони, якій присуджено більшу суму.

Так, за кредитним договором № P51.13040.004802658 від 16 січня 2019 року заборгованість становить 30 856 грн 96 коп., з яких:

19 103 грн 40 коп. - заборгованість за основним боргом;

11 753 грн 56 коп. - заборгованість за відсотками.

Сума надмірно сплаченої комісії за цим договором у розмірі 7 224 грн 81 коп. підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за відсотками, а залишок заборгованості за відсотками становить 4 528 грн 75 коп. (11 753 грн 56 коп. 7 224 грн 81 коп.).

Таким чином, заборгованість за вказаним кредитним договором після проведення зустрічного зарахування становить 23 632 грн 15 коп., з яких:

19 103 грн 40 коп. - основний борг;

4 528 грн 75 коп. - відсотки.

За кредитним договором № P51.13040.005132605 від 10 квітня 2019 року заборгованість становить 33 129 грн 29 коп., з яких:

20 475 грн 15 коп. - заборгованість за основним боргом;

12 654 грн 14 коп. - заборгованість за відсотками.

Сума надмірно сплаченої комісії за цим договором у розмірі 4 531 грн 59 коп. підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за відсотками, а залишок заборгованості за відсотками становить 8 122 грн 55 коп. (12 654 грн 14 коп. 4 531 грн 59 коп.).

Отже, заборгованість ОСОБА_1 за зазначеним кредитним договором після проведення зустрічного зарахування становить 28 597 грн 70 коп., з яких:

20 475 грн 15 коп. - основний борг;

8 122 грн 55 коп. відсотки.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем за первісним позовом сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2 422 грн 40 коп., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 263 грн 63 коп. судового збору.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з ТОВ «Свеа Фінанс» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп., від сплати якого при зверненні до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 була звільнена.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Цивільний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» () в рахунок заборгованості за кредитним договором № P51.13040.004802658 від 16 січня 2019 року, що укладений з акціонерним товариством «Ідея Банк», 23 632 (двадцять три тисячі шістсот тридцять дві) грн 15 коп., з яких: 19 103 (дев`ятнадцять тисяч сто три) грн 40 коп. - основний борг; 4 528 (чотири тисячі п`ятсот двадцять вісім) грн 75 коп. - відсотки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» () в рахунок заборгованості за кредитним договором № Р51.13040.005132605 від 10 квітня 2019 року, що укладений з акціонерним товариством «Ідея Банк», 28 597 (двадцять вісім тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн 70 коп., з яких: 20 475 (двадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн 15 коп. - основний борг; 8 122 (вісім тисяч сто двадцять дві) грн 55 коп. - відсотки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» () 1 263 (одну тисячу двісті шістдесят три) грн 63 коп. в рахунок відшкодування витрат судового збору.

Цивільний позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» про стягнення сплаченої комісії за обслуговування кредиту задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» () в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп..

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 13 січня 2026 року.

Головуюча: