Провадження № 2-о/524/43/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Колеснікової О.М.,

секретар судового засідання Мирошніченко А.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

представник заявника - адвокат Макеєв Дмитро Вячеславович,

заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі судових засідань Автозаводського районного суду м. Кременчука цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження,

встановив:

10 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Макеєв Д. В. через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з клопотанням про визначення підсудності справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису про народження, заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, оскільки ОСОБА_1 є громадянкою України, але фактично проживає в іншій країні, а саме в Республіці Австрії за адресою: АДРЕСА_1 .

15.10.2025 ухвалою Верховного Суду (справа №990SCCV/103/25) визначено підсудність справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, внесення змін до актового запису про народження, заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Автозаводському районному суду м. Кременчука.

В обґрунтування заяви представник ОСОБА_1 посилався на те, що мати заявниці ОСОБА_2 у період 1983-1985 мала близькі стосунки з ОСОБА_3 , громадянином Болгарії. У лютому 1985 року ОСОБА_3 повідомив матері заявниці, що у Болгарії має законну дружину та доньку. У березні 1985 року стосунки були припинені. В результаті цих відносин народилась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.07.1985 Відділом РАЦС Кримської області було здійснено запис запис в книзі реєстрації актів про народження № 71 про народження заявника із зазначенням відомостей про батьків: мати - ОСОБА_2 , відомості про батька записані за вказівкою матері, батьком зазначено - ОСОБА_4 . На момент народження ОСОБА_1 , мати в шлюбі не перебувала.

У 2000 році у віці 15 років ОСОБА_1 дізналась від своєї матері про те, що її біологічним батьком є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в Болгарії.

Така новина про батька спонукнула ОСОБА_1 написати лист до свого біологічного батька за адресою із записника матері та познайомитись з ним. Проте відповіді на лист завник не отримала, оскільки біологічниі батько більше не проживав за тією адресою та не отримав його.

Взимку 2007 матері заявника зателефонувала ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) і повідомила про те, що є дочкою ОСОБА_7 , а також розповіла про смерть ОСОБА_7 від раптової хвороби у 2005 році. З 2007 року почалось спілкування заявниці з ОСОБА_8 ( ОСОБА_6 ), а згодом відбулось знайомство з єдинокровним братом ОСОБА_9 .

У 2010 році єдинокровний брат з сестрою запросили ОСОБА_1 приїхати до Республіки Болгарія, щоб познайомити з усією родиною біологічного батька ОСОБА_7 . По приїзду до Болгарії ОСОБА_1 прийняли тепло і гостинно, як рідну та близьку людину. Після цієї поїздки, вона почала приїздити в гості до своїх єдинокровних брата та сестри у Болгарію кожного року. Єдинокровні брат та сестра багато розповідали про біологічного батька, з яким не вдалось познайомитись особисто.

У 2022 році ОСОБА_1 з ОСОБА_9 провели ДНК тест і результат цього тесту підтвердив спорідненість між ними на 99,97 %.

25.03.2025 ОСОБА_1 звернулась до Посольства України в Республіці Австрія із заявою про внесення змін до актового запису про її народження із зазначенням відомостей про те, що її батьком є ОСОБА_3 .

Однак, від Посольства України в Республіці Австрія надійшла відповідь від 04.08.2025 №6121/19-500-92402 в якій роз`яснено про те, що батьківство щодо дитини може бути встановлено тільки за рішенням суду.

05.11.2025 ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука відкрито провадження у справі, витребувано у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копію актового запису про народження ОСОБА_10 №71 від 07.06.1985, вчиненого Чорноморським відділом ЗАГС Кримської області УРСР (народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Чорноморське, район Чорноморський, область Кримська, республіка УРСР), витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: смт Чорноморське Автономної Республіки Крим, Україна, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявник та її представник, належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду, у судове засідання не прибули. Представник заявника надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без участі заявника та її представника.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які в засідання не прибули.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню.

Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 07.06.1985 Чорноморським відділом ЗАГС Кримської області УРСР в смт Чорноморське, район Чорноморський, область Кримська, республіка УРСР ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_10 , актовий запис про народження №71.

Про народження заявника 07.06.1985 Відділом реєстрації актів цивільного стану Чорноморського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим було складено актовий запис №71, відповідно до якого матір`ю заявника є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком - ОСОБА_4 , національність - росіянин. Підстава запису відомостей про батька - заява матері.

16.07.2010 ОСОБА_10 у Чистенській сільській раді Сімферопольського району зареєструвала шлюб із ОСОБА_11 та змінила прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , виданого Чистенською сільською радою Сімферопольського району Автономної Республіки Крим 16.07.2010.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_14 помер в м. Пирдоп Пирдопської громади Софійської області, Болгарія, що підтверджується витягом із запису про його смерть ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є дітьми ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження № НОМЕР_3 серія Р-86 від 29.07.1987 та № НОМЕР_4 серія Р-76 від 15.03.1978 відповідно.

Відповідно до звіту про ДНК тест Америнканської генетичної лабораторії DDC Діагностичний центр ДНК від 01.09.2022 ймовірність єдинокровності ОСОБА_15 та ОСОБА_1 становить 99,97%, ймовірність того, що вони мають спільного біологічного батька, становить 4,144 до 1. Відповідно до стандартів ААВВ, комбіновані коефіцієнти ймовірності, що перевищують 10, вважаються доказом, що підтверджує перевірену спорідненість.

Відповідно до письмових нотаріально посвідчених пояснень ОСОБА_17 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_18 ) у 2003 році її батькові ОСОБА_7 поставили діагноз «рак головного мозку». Наприкінці 2002 року батько повідомив їй із братом ОСОБА_9 про те, що в Автономній Республіці Крим у складі України у нього є позашлюбна донька, яка доводиться їм єдинокровною родичкою. Батько повідомив їм про свої наміри знайти свою доньку в Україні та налагодити з нею спілкування після його одужання. Однак хвороба прогресувала і ІНФОРМАЦІЯ_4 батько помер. Після смерті батька вони з братом хотіли виконати волю батька і познайомиться з сестрою. Її мати, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , повідомила їм про те, що їх єдинокровна сестра в 2002 році писала батькові листа, дівчину звуть ОСОБА_20 , їй 16 років, і в цьому листі є зворотна адреса і телефон. У серпні 2005 року ОСОБА_21 зателефонувала за телефонним номером, зазначеним у листі. На дзвінок відповіла ОСОБА_22 , але з невідомої причини зв`язок обірвався. Через кілька днів ОСОБА_21 знову зателефонувала за телефонним номером сестри, на дзвінок відповіла її мати - ОСОБА_2 і повідомила, що ОСОБА_20 поїхала навчатися в місто Сімферополь. У вересні 2005 року ОСОБА_21 з чоловіком приїхали в смт. Чорноморське Автономної Республіки Крим, щоб знайти ОСОБА_23 . Проте за адресою, вказаною в листі батькові ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_20 не виявилося.

У січні 2005 року ОСОБА_21 зателефонувала та залишила матері заявника ОСОБА_2 свій номер для зворотного зв`язку, на випадок якщо ОСОБА_20 погодиться на спілкування із нею. З 5 січня 2010 року вони з заявницею почали спілкування телефоном.

В серпні 2010 року заявник приїхала в Республіку Болгарія, щоб познайомитися з родиною батька. З того часу вони продовжують спілкування.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Суд не бере до уваги письмові пояснення за підписом матері заявника ОСОБА_2 , надані заявником, оскільки справжність підпису ОСОБА_2 на них посвідчено нотаріусом, що здійснює діяльність на тимчасово окупованій території України - Автономній Республіці Крим.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 КпШС.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до ч.2 ст.55 КпШС запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Згідно із ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що оскільки підстави визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Враховуючи те, що заявник народилася у 1985 році, суд застосовує до вказаних правовідносин норми Кодексу про шлюб та сім`ю, а саме норми ч. 2 ст. 53 КпШС України.

За ч. 2 ст. 53 КпШС в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою як одного з батьків так і самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

В третьому абзаці п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно з ч. 2 ст. 55 КпШС в редакції на час народження заявника при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис відомостей про матір і батька дитини провадиться за правилами, викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77, 78 УПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.02.2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

У постанові від 16.05.2018 року у справі № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18 Верховний Суд зазначив, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009 року).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявником було надано належні та допустимі докази на підтвердження наявності обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_14 є її батьком.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту батьківства ОСОБА_14 по відношенню до заявника.

Щодо вимог заяви про внесення змін в актовий запис заявника про її народження.

Відповідно до абзацу дванадцятого пункту 20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС про національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та вільно відновлювати її належність до національної меншини (спільноти), виявляти свою самобутність та ідентичність, як це передбачено статтею 13 Закону України «Про національні меншини (спільноти) України».

Так, в даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 в частині внесення змін до актового запису про її народження підлягає частковому задоволенню без зазначення національності її батька.

Крім того, відсутні підстави для задоволення вимог заяви про внесення змін до актового запису про народження заявника в частині зміни її прізвища. Прізвище заявника при народженні було зареєстровано за прізвищем її матері у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 295 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я, та (або) по батькові.

Механізм прийняття та розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичних осіб - громадян України визначений «Порядком розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №915 від 11.07.2007.

У зв`язку із цим заявник не позбавлена можливості у позасудовому порядку змінити своє прізвище.

За ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження задовольнити частково.

Встановити факт батьківства, а саме що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Болгарії, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису №71, складеного 07 червня 1985 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чорноморського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : у розділі «Відомості про дитину» - змінити по батькові дитини з « ОСОБА_24 » на « ОСОБА_25 », у розділі «Відомості про батька» - зазначити: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключивши відомості про ОСОБА_4 .

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса місцезнаходження: 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Університетська буд. 5 .

Повне судове рішення складено 07 січня 2026 року.

Головуючий суддя О.М. Колеснікова