Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2376/25
Провадження № 2/376/303/2026
12 січня 2026 року м.Сквира
Сквирський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді - Ловінської С.С.,
за участю секретаря Кропивлянської С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 08.09.2025 прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Позивач у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи у відсутності його представника,не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином, а тому суд вважає, що відповідачка в судове засідання не з`явився без поважних причин та вважає за можливе розглядати справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому виносить заочне рішення. Відповідачка у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала.
Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За вище вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін.
Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 04 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (товариство) та ОСОБА_1 (клієнт) було укладено договір про надання фінансового кредиту № 253614 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.24-25).
Відповідно до договору про надання фінансового кредиту № 253614 від 04.08.2018 сторони погодили наступні умови кредитування:
- товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 3500 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п. 1.1);
- сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 0,01% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (3,65% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору (п. 1.2);
- сукупна вартість кредиту складає 100,30% від суми кредиту (у процентному виразі) або 3510,50 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування кредитом 0,30% від суми кредиту (у процентному виразі) або 10,50 грн (у грошовому виразі) (п. 1.3);
- строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надається строком на 30 днів (п. 1.4 Договору);
- кредит надається шляхом: перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта; здійснення грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи (п. 1.5 Договору);
- клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше ніж 400,00 (чотириста) гривень 00 копійок, строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах (при цьому укладання додаткового договору не потребується) (п. 1.6);
- у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству: пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4-го дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів; на 4-й день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн; на 30-й день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн.; на 90-й день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн (п.4.4 Договору).
Первісний кредитор виконав своє зобов`язання в повному обсязі та надав відповідачу кредит у сумі 3500,00 грн., що підтверджується листом ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 22.05.2025 № 5606-ВП про успішний переказ коштів (а.с.11-15).
12 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (фактор) було укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1); право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку (п. 4.1) (а.с. 21-22).
06 грудня 2018 року первісний кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» підписали реєстр прав вимог № 10, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 253614 від 04.08.2018 на загальну суму 5390,00 грн, з яких: 3500,00 грн. основна сума боргу; 1890,00 грн. заборгованість за процентами (а.с.33).
Протоколом № 1706 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 змінено найменування зазначеного товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», що підтверджується наказом № 55-к від 25.07.2024 та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.07.2024 (а.с.30, 26,31).
Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За статтею 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 550 ЦК України, передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором, після підписання яких між сторонами договору виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникли зобов`язання повернути кредитору кошти відповідно до умов договорів і сплатити відсотки за користування ними; набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором.
Так, позивачем надано як докази на підтвердження позовних вимог копію вищезазначеного кредитного договору, укладеного відповідачем з первісним кредитором, докази отримання відповідачем кредитних коштів, копію договору факторингу, витяг з реєстрів боржників, розрахунок заборгованості, який розкриває механізм нарахування заборгованості та містить інформацію про внесені відповідачем у рахунок погашення заборгованості кошти.
Тобто, позивачем доведено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, тому вимоги про стягнення з відповідача тіла кредиту та процентів підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафів за кредитним договором суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі № 664/2784/15-ц.
Вирішуючи, який вид неустойки підлягає стягненню з відповідача, суд враховує те, що розмір нарахованої пені в сумі 9555,00 грн значно перевищує розмір отриманого відповідачем кредиту, є несправедливим та нерозумним.
За таких умов, вимоги про стягнення пені, враховуючи наявність вимоги про стягнення штрафу, задоволенню не підлягають.
Отже, з відповідача підлягає стягненню штраф в сумі 900,00 грн.
Оскільки відповідач не виконав обов`язку щодо повернення грошових коштів і сплати процентів за їх користування в строки встановлені умовами договору, на нього повинна бути покладена відповідальність за прострочення грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц зазначила, що передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних.
У позовній заяві позивачем наведено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року, розмір яких становить: інфляційні втрати 3464,74 грн та 3% річних 1427,35 грн.
З таким розрахунком суд не може погодитися з огляду на те, що сума грошового зобов`язання, яка використання для розрахунку, не відповідає встановленому судом розміру заборгованості за кредитом та неустойки.
Оскільки підлягають стягненню з відповідача тіло кредиту в сумі 3500,00 грн, проценти в сумі 1890,00 грн та штраф у сумі 900,00 грн, інфляційні втрати та 3% річних мають бути нараховані на суму 6290 грн (3500,00 + 1 890,00 +900,00).за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року
Таким чином, інфляційні втрати, розраховані судом за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року за формулою: сума боргу х індекс інфляції за цей період/100%, становлять: 1375,40 грн (6290,00 x 1,21866444 6290,00).
3 % річних за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року розраховані за формулою: сума боргу х процентну ставку х кількість днів прострочки / 365 або 366 і становлять:
за період з 23 лютого 2019 року до 31 грудня 2019 року: 6290,00 x 3 x 312 : 365 : 100 = 161,30 грн;
за період з 01 січня 2020 року до 31 грудня 2020 року: 6290,00 x 3 x 366 : 366 : 100 = 188,70 грн;
за період з 01 січня 2021 року до 23 лютого 2022 року: 6290,00 x 3 x 419 : 365 : 100 = 216,62 грн;
загальний розмір 566,62 грн.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 3500,00 грн, проценти 1890,00 грн, штраф 900,00 грн, інфляційні втрати 1375,40 грн, 3% річних 566,62 грн, а всього 8232,02 грн.
Позивач ставить вимогу про стягнення судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу.
На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 264-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором №253614 від 04 08.2018 у розмірі 8232,02 грн (вісім тисяч двісті тридцять дві гривні 02 копійки), з яких: тіло кредиту 3500,00 грн, проценти 1890,00 грн, штраф 900,00 грн, інфляційні втрати 1375,40 грн, 3% річних 566,62 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» витрати зі сплати судового збору у розмірі 961,69 грн ( дев`ятсот шістдесят одну гривню 69 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» витрати на правничу допомогу у розмірі 1985,00 грн ( одну тисячу дев`ятсот вісімдесят п`ять гривень 00 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальнісю «Він Фінанс», , місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя С.С.Ловінська