Справа № 450/5055/25 Провадження № 2/450/548/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача через систему «Електронний Суд» звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 504300-КС-001 від 07.07.2024 року у розмірі 125737 грн. 21 коп., яка складається з 44642 грн. 56 коп. заборгованості за тілом кредиту, 81094 грн. 65 коп. заборгованості за відсотками.

Мотивував вимоги тим, що 07.07.2024 року між сторонами в електронній формі укладено кредитний договір № 504300-КС-001, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 30000 грн. строком на 24 тижні зі сплатою 1,15013259 % в день за зниженою відсотковою ставкою та 1,5 % в день за стандартною процентною ставкою і одноразової комісії за видачу кредиту у розмірі 4500 грн. 08.07.2024 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1, в якій погоджено збільшення суми кредитування на 15000 грн. та сплату комісії за видачу додаткової суми кредитування в розмірі 2250 грн. Відповідач не виконала в повному обсязі свого обов`язку щодо повернення грошових коштів, сплативши грошові кошти в розмірі 28680 грн. 66 коп., у зв`язку з чим утворилася згадана заборгованість. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити. Крім цього, просив витребувати у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, що містить банківську таємницю.

Ухвалою від 20.11.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач повідомлялась про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції та розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду.

У вказаний строк відповідач не надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

Ухвалою від 20.11.2025 року клопотання представника позивача ТзОВ «Бізнес Позика» Памірського М.А. про витребування доказів задоволено. Витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, що містить банківську таємницю. Уповноважено представника позивача ТзОВ «Бізнес Позика» Памірського М.А. на отримання у АТ КБ «ПриватБанк» витребуваних доказів, які слід надати суду, а копії таких скерувати відповідачу. Вказана ухвала позивачем та його представником не виконана.

25.11.2025 року представником позивача Виноградов Ю.Е. подано заяву, згідно мотивів якої повідомив про скерування АТ КБ «ПриватБанк» ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.11.2025 року в електронному вигляді.

03.12.2025 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист, згідно мотивів якого повідомлено, що для розкриття інформації, яка є банківською таємницею, необхідно надіслати до банку рішення суду в порядку встановленому чинним законодавством.

Ухвалою від 12.01.2026 року стягнуто з представника позивача ТзОВ «Бізнес Позика» Памірського М.А. штраф в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 908 грн. 40 коп. за невиконання ухвали суду від 20.11.2025 року.

В матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

В силу ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Судом встановлено, що 07.07.2024 року ОСОБА_1 уклала з ТзОВ «Бізнес Позика» договір № 504300-КС-001 про надання споживчого кредиту, шляхом підписання такого, пропозиції (оферти), прийняття (акцепту) пропозиції та паспорту споживчого кредиту електронним підписом одноразовими ідентифікаторами UA-5241, UA-7606, внаслідок чого отримала кредит у розмірі 30000 грн. строком на 24 тижні зі сплатою 1,15013259 % в день за зниженою відсотковою ставкою та 1,5 % в день за стандартною процентною ставкою і одноразової комісії за видачу кредиту у розмірі 4500 грн.

08.07.2024 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Бізнес Позика» укладено додаткову угоду № 1, в якій погоджено збільшення суми кредитування на 15000 грн. та сплату комісії за видачу додаткової суми кредитування в розмірі 2250 грн.

Із підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів та долученої квитанції вбачається, що 07.07.2024 року позивачем надано відповідачу грошові кошти в розмірі 30000 грн., а 08.07.2024 року в сумі 15000 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 22.12.2024 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 125737 грн. 21 коп., яка складається з 44642 грн. 56 коп. заборгованості за тілом кредиту, 81094 грн. 65 коп. заборгованості за відсотками.

Водночас, суд не може в повній мірі погодитись із згаданим вище розрахунком з огляду на наступне.

Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.

За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Зі змісту ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

У відповідності до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Статтею 1 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено терміни, зокрема 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, та яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

В силу вимог п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

У п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ визначено необхідність надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.

Отже, починаючи з 25.12.2023 року (наступний день після набрання Законом № 3498-ІХ чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не може перевищувати 1 %.

При цьому, надавачі фінансових послуг, яким зокрема є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін.

У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Однак, позивач незважаючи на те, що кредитний договір № 504300-КС-001 від 07.07.2024 рокуукладено після прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, не привів свою діяльність, а також умови укладеного ним договору відповідно до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки і продовжив після 20.08.2024 року нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 1,15 % та 1,5 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством.

З огляду на вказане, зазначені вище дії позивача безумовно порушували права відповідача порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, а положення кредитного договору в частині нарахування з 21.08.2024 року щоденної відсоткової ставки у розмірі 1,15 % та 1,5 % на день значно перевищують встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором у розмірі 1 % та були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору такі підлягатимуть зміні з врахуванням положень законодавства.

Суд погоджується із умовами кредитного договору щодо нарахування відповідачу 07.07.2024 року відсотків у розмірі 1,15 % на день за користування кредитом в сумі 30000 грн., що становить 345 грн.

Крім цього, суд погоджується з умовами кредитного договору щодо нарахування відповідачу за період з 08.07.2024 року по 20.08.2024 року відсотків у розмірі 1,15 % на день за користування кредитом в сумі 45000 грн., які становлять 22252 грн. 50 коп. (43 дні * 517 грн. 50 коп.).

Однак, починаючи з 21.08.2024 року, щоденний розмір відсотків за кредитом не міг бути більшим за - 1% за відсутності домовленості сторін про менший розмір відсотків.

Таким чином, за період з 21.08.2024 року по 22.12.2024 року (в межах позовних вимог) - 123 дні, позивач, виходячи з розміру кредиту 45000 грн., мав право для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 450 грн. на день (1%), а тому розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за вказаний вище термін, право на стягнення яких має позивач, складає 55350 грн. (123 дні * 123 грн.).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 504300-КС-001 від 07.07.2024 року, у випадку відсутності сплати грошових коштів, повинна становити 129697 грн. 50 коп., яка складається з 45000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 77947 грн. 50 коп. заборгованості за відсотками (345 грн. + 22252 грн. 50 коп. + 55350 грн.) та 6750 грн. заборгованості по комісії за видачу кредиту.

Водночас, як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем ОСОБА_1 сплачено 28680 грн. 66 коп. в якості погашення заборгованості за кредитним договором, з яких 357 грн. 44 коп. зараховано в якості погашення тіла кредиту, 21573 грн. 22 коп. в якості погашення відсотків та 6750 грн. в якості погашення комісії.

Зважаючи на викладене, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 504300-КС-001 від 07.07.2024 року становить 101016 грн. 84 коп., яка складається з 44642 грн. 56 коп. заборгованості за тілом кредиту (45000 грн. - 357 грн. 44 коп.), 56374 грн. 28 коп. заборгованості за відсотками (77947 грн. 50 коп. - 21573 грн. 22 коп.), що підлягатиме стягненню.

Зі змісту ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 504300-КС-001 від 07.07.2024 року у розмірі 101016 грн. 84 коп., яка складається з 44642 грн. 56 коп. заборгованості за тілом кредиту та 56374 грн. 28 коп. заборгованості за відсотками.

За ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, ст.ст. 3, 13, 16, 526, 527, 530, 599, 610-612, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 504300-КС-001 від 07.07.2024 року у розмірі 101016 грн. 84 коп., яка складається з 44642 грн. 56 коп. заборгованості за тілом кредиту та 56374 грн. 28 коп. заборгованості за відсотками.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.