ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/172/26 Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя- доповідач): Воронцової Л.П.,

суддів: Майданіка В.В.,

Склярської І.В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Гончаренка О.В., в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" (скорочене найменування - ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 04 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 300206515 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 6 900 грн.

28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01, на строк до 28 листопада 2019 року, який відповідно до додаткових угод № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня 2023 року продовжено до 31 грудня 2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 140 від 29 червня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, з урахуванням додаткових угод, ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 17 659 грн 36 коп.

05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 05/0820-01, на строк до 04 серпня 2021 року, відповідно до якого до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17 659 грн 36 коп.

30 вересня 2024 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" укладено договір факторингу № 3009/24, згідно з яким до останнього перейшло право вимоги до відповідача в розмірі 26 333 грн 62 коп.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконала умови кредитного договору № 300206515 від 04 квітня 2021 року, станом на дату подання позовної заяви, її заборгованість складає 26 333 грн 62 коп., із якої: 6 616 грн 56 коп. - заборгованість за кредитом, 19 717 грн 06 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та 6 000 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2025 року позовні вимоги ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" заборгованість за Кредитним договором № 845080281 від 04 квітня 2021 року у розмірі 26 333 грн 62 коп., судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними доказами перехід права вимоги до відповідача за кредитним договором № 300206515 від 04 квітня 2021 року та розмір заборгованості, яка підлягає стягненню на його користь в повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд, враховуючи характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг, реальність та розумність їхнього розміру, усталеної практики у даній категорії справи, ціну позову, дійшов висновку що розмір витрат на правову допомогу адвоката у даній справі, підлягає зменшенню до 3 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_1 , від імені якої діє представник Ходіна Н.В., подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 листопада 2025 року справа розподілена колегії суддів Херсонського апеляційного суду у складі головуючого (суддя-доповідач) Воронцової Л.П., судді: Майданік В.В., Склярська І.В.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження.

04 грудня 2025 року цивільна справа надійшла до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і заперечення інших учасників справи

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував того, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та умовам кредитного договору, оскільки розмір заборгованості за відсотками нараховано за межами строку дії кредитного договору. Крім того, визначений позивачем розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності.

Вважає, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 845080281 від 04 квітня 2021 року, у зв`язку з чим у нього відсутнє право на стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним між відповідачем та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога".

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У додаткових поясненнях відповідач ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , посилаючись на практику Верховного Суду та апеляційних судів, зазначила, щопродовження сторонами строку дії договору № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року внаслідок укладення додаткових угод та укладення у подальшому Реєстру з прав вимог № 140 від 29 червня 2021 року до конкретного боржника не свідчить про набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 , оскільки станом на 28 листопада 2018 року у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" не існувало право вимоги до відповідача за кредитним договором, який укладено 04 квітня 2021 року, тобто більше ніж через 2 роки після укладення договору факторингу, який є похідним від кредитного договору. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що свідчить про недоведеність переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено договір № 845080281 в електронній формі шляхом підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до власноручного підпису, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 6 900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього.

04 квітня 2021 року ОСОБА_1 підписала заявку на отримання грошових коштів в кредит згідно кредитного договору № 845080281 від 04 квітня 2021 року у розмірі 6 900 грн на карту 5375-41XX-XXXX-0954.

Відповідно до копії платіжного доручення № cba33443-6145-40dc-8d5c-134ab7a88225 від 04 квітня 2021 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало на рахунок ОСОБА_1 6 900 грн.

28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу №28/1118-01 на строк до 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду №19, відповідно до якої строк дії договору факторингу продовжено до 31 грудня 2020 року.

31 грудня 2020 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду № 26, згідно з якою продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2021 року.

31 грудня 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду № 27, відповідно до якої продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2022 року.

31 грудня 2022 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду № 31, згідно з якою продовжено строк дії договору фікторингу до 31 грудня 2023 року.

31 грудня 2023 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду № 32, відповідно до якої продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2024 року.

Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 140 від 29 червня 2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 17 659 грн 36 коп.

05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено Договір факторингу № 05/0820-01 на строк до 04 серпня 2021 року.

03 серпня 2021 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно.

30 грудня 2022 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено додаткову угоду № 3 до договору факторингу, якою продовжено строк дії договору до 30 грудня 2024 року включно.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 26 333 грн 62 коп.

30 вересня 2024 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" укладено Договір факторингу № 3009/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 845080281 від 04 квітня 2021 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників та акта прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до позивача ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 26 333 грн 62 коп.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 845080281 від 04 квітня 2021 року, складеного ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за період з 04 квітня 2021 року до 29 червня 2021 року складає 17 507 грн 18 коп., із якої 6 616 грн 56 коп. - заборгованість за кредитом, 11 042 грн 80 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 845080281 від 04 квітня 2021 року, складеного ТОВ "Таліон Плюс", заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за період з 29 червня 2021 року до 30 травня 2023 року складає 26 333 грн 62 коп., із якої: 6 616 грн 56 коп. - заборгованість за кредитом, 19 717 грн 06 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Відповідно до частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) викладено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц).

Встановлено, що 04 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 845080281 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 6 900 грн.

Згідно з п. 1.2 договору, кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - "Дисконтний період".

Відповідно до п. 1.4 договору за користування кредитом протягом дисконтного періоду Позичальник зобов?язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку:

1.4.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 3,65 (три цілих шістдесят п?ять сотих) процентів річних, що становить 0,01 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним;

1.4.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п?ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті.

1.4.3. У випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п?ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов?язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов?язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.3. цього Договору.

Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору.

Відповідно до копії платіжного доручення № cba33443-6145-40dc-8d5c-134ab7a88225 від 04 квітня 2021 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало на рахунок ОСОБА_1 6 900 грн.

Судом першої інстанції встановлено факт укладення між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 в електронному вигляді кредитного договору від 04 квітня 2021 року № 845080281, а також часткове виконання відповідачем умов вказаного договору, проти чого остання не заперечувала.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 845080281 від 04 квітня 2021 року, складеного ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за період з 04 квітня 2021 року до 29 червня 2021 року складає 17 507 грн 18 коп., із якої 6 616 грн 56 коп. - заборгованість за кредитом, 11 042 грн 80 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 845080281 від 04 квітня 2021 року, складеного ТОВ "Таліон Плюс", заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за період з 29 червня 2021 року до 30 травня 2023 року складає 26 333 грн 62 коп., із якої: 6 616 грн 56 коп. - заборгованість за кредитом, 19 717 грн 06 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, сторони погодили, що встановлений в п. 2.1 Договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.

Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.

28 квітня 2021 року протягом строку дисконтного періоду відповідачем ОСОБА_1 внесено 300 грн, з яких 16 грн 56 коп. спрямовано на повне погашення заборгованості за відсотками, 283 грн 44 коп. - на погашення тіла кредиту.

Разом з цим, позивачем не надано доказів того, що під час внесення вказаних коштів позичальником в особистому кабінеті відповідача чи в терміналі самообслуговування партнерів кредитодавця було активовано функцію продовження строку дисконтного періоду, як то вимагає п. 1.3 кредитного договору.

Таким чином, позивач не довів продовження відповідачем ОСОБА_1 строку дії кредитного договору (дисконтного періоду).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першоїстатті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другоюстатті 1050 ЦК України.

З урахуванням зазначеного, нарахування процентів має здійснюватися в межах строку дії кредитного договору, тобто за 30 днів, виходячи з встановленої договором процентної ставки, визначеної в п. 1.4.1. Договору виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору, а саме за процентною ставкою в розмірі 3,65 (три цілих шістдесят п?ять сотих) процентів річних, що становить 0,01 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним.

Отже, сума відсотків в розмірі, визначеному в п. 1.4.1. Договору, за користування кредитними коштами за період дії договору, визначеного строком на 30 днів з дня отримання грошових коштів становить 20 грн 52 коп. (6 900 грн х 0,01% х 24 дні) + (6 615 грн 18 коп. х 0,01% х 6 днів)

Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором разом з відсотками, нарахованими на період дії договору (30 днів) становить 6 637 грн 08 коп.

З огляду на викладене, доводи відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами дії кредитного договору заслуговують на увагу.

Щодо доводів відповідача про недоведеність відступлення права вимоги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Водночас грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право в разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.

Отже, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.

У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передає (відступає) ТОВ "Таліон Плюс" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Таліон Плюс" приймає належні ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Пунктом 2.1. Розділу 2 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що згідно з умовами Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Тобто предметом договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Згідно з п. 1.3. Розділу 1 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

П. 4.1. Розділу 4 договору факторингу передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Відтак, договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). При цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору - реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.

Відповідно до додаткових угод № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня 2023 року строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року неодноразово продовжено, востаннє - до 31 грудня 2024 року.

Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 140 від 29 червня 2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 17 659 грн 36 коп.

Крім того, встановлено, що 05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено Договір факторингу № 05/0820-01.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 26 333 грн 62 коп.

30 вересня 2024 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" укладено Договір факторингу № 3009/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 845080281 від 04 квітня 2021 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників та акта прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 3009/24 від 30 вересня 2024 року від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до позивача ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 26 333 грн 62 коп.

ЦК України не має жодних імперативних вимог щодо способів ідентифікації права вимоги в правочині про його відступлення або майбутнє відступлення новому кредитору. Сторони можуть обрати будь-які засоби або ознаки, що дозволять визначити підстави виникнення вимоги, її характер, обсяг, зміст тощо. Важливо, щоб за допомогою таких засобів майбутня вимога з невизначеної не стала визначеною, однак набувала характеру вимоги, яка може бути визначена.

У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року № 909/968/16.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов пправильного висновку, що ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" доведено факт переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором.

Крім того, слід звернути увагу на те, що умовами укладених договорів факторингу передбачено перехід права вимоги з моменту підписання Реєстру права вимоги та не пов`язано з оплатою за договором факторингу, проведення якої відтерміновано на визначений договорами строк.

Колегія суддів зазначає, що копії договорів факторингу, реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Відтак, позивач набув право вимоги до відповідача на підставі та у порядку, передбаченому законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 викладено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять доказів визнання судом договору факторингу від 28 листопада 2018 року №28/1118-01 та додаткових угод недійсними.

За таких обставин, діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена.

Отже, позивачем ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" доведено факт переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ "Таліон Плюс", наступні переходи прав вимоги, які є похідними, та передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ", тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_3 не виконала в повному обсязі грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту та відсотків за користування ним згідно з умовами кредитного договору № 845080284 від 04 квітня 2021 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога", як первісному кредитодавцю ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", так і його правонаступникам у спірних правовідносинах, зокрема, ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ", тому суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зменшення розміру стягнення з ОСОБА_3 загальної заборгованості за Кредитним договором № 845080284 від 04 квітня 2021 року з 26 333 грн 62 коп. до 6 637 грн 08 коп. із якої: 6 616 грн 56 коп. - заборгованість за кредитом, 20 грн 52 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Щодо стягнення судових витрат

Відповідно до підпунктів б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 26 333 грн 62 коп., який задоволено частково у розмірі 6 637 грн 08 коп. (25,20%).

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 610 грн 44 коп. (2 422 грн 40 коп. х 25,20 % задоволених вимог).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції, тому підлягає зміні розмір судових витрат, стягнених судом першої інстанції з 2 422 грн 40 коп. до 610 грн 44 коп.

Крім того, оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з позивача ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 174 грн 35 коп. (2 906 грн 88 коп. х 74,8 %).

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Звертаючись до суду першої інстанції, ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" у позовній заяві заявляло вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

При поданні до суду першої інстанції позовної заяви, представник позивача зазначив орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 6 000 грн, що складаються із: вивчення матеріалів справи - 1 000 грн (2 год.); складання позовної заяви - 5 000 грн (2 год.).

На підтвердження витрат на правову допомогу до позову долучено копію Договору про надання правничої допомоги № 0110/24 від 01 жовтня 2024 року, укладеного між Адвокатським бюро "Тараненко та Партнери" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ", додаткову угоду № 4 до договору про надання правничої допомоги, Акт прийому-передачі наданих послуг, довіреність, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Позивач за надані послуги правничої допомоги зобов`язався сплатити Адвокатському бюро "Тараненко та Партнери" 6 000 грн., а саме: за консультацію: 500 грн (1 год.), вивчення матеріалів справи: 500 грн (1 год.), складання позовної заяви: 5 000 грн (2 год.).

Отже позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості.

При визначенні розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн, суд першої інстанції правильно урахував критерії співмірності складності справи та обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, взяв до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для вивчення матеріалів справи, підготовки та подання позовної заяви.

Разом з цим, оскільки, позовні вимоги апеляційним судом задоволено частково, вказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню пропорційно до задоволених вимог до 756 грн (25,20%).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення стягнутої із ОСОБА_1 на користь ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" суми заборгованості за кредитним договором № 845080281 від 04 квітня 2021 року із 26 333 грн 62 коп. до 6 637 грн 08 коп., розміру судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання позовної заяви з 2 422 грн 40 коп. до 610 грн 44 коп., та витрат на професійну правничу допомогу із 3 000 грн до 756 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 жовтня 2025 року змінити, зменшивши стягнуту із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ"суму заборгованості за кредитним договором № 2021/ОВР/070-001666 від 24 травня 2021 року із № 845080281 від 04 квітня 2021 року із 26 333 грн 62 коп. до 6 637 грн 08 коп.,розмір судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання позовної заяви з 2 422 грн 40 коп. до 610 грн 44 коп., та витрат на професійну правничу допомогу із 3 000 грн до 756 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді: В.В. Майданік

І.В. Склярська