Справа № 697/2672/25
Провадження № 2/697/109/2026
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі головуючого судді Деревенського І.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» (далі також ТОВ «ФК «Гелексі», позивач) в особі представника адвоката Рузей Юрія Володимировича, через систему «Електронний суд», звернулося до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 155465 від 24.03.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (23.06.2025 назву було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено в електронній формі договір позики №155465 від 24.03.2020.

Представник позивача зазначає, що ТОВ «ФК «Гелексі» було фінансовою установою, яке здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг.

Відповідно до положень укладеного Договору позики Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України гривні, в сумі та строк встановлений цим Договором. Представник позивача зазначає, що позивач не відкриває рахунки споживачам фінансових послуг та не здійснює їх обслуговування. Тому, з метою перерахування коштів Позичальникам, Позивач уклав договір з надавачем платіжних послуг - ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС».

ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС» (ТМ «ФОНДІ») є компанією, що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору №04/08-17-ПК від 04.08.2017 ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС» (ТМ «ФОНДІ») надавало ТОВ ФК «Гелексі» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку.

Крім того, представник позивача звертає увагу суду, що позичальнику надано грошові кошти в якості позики в сумі 5000 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов Договору позики, стандартна процентна ставка становить 0.01% в день, розмір комісії складає 1.9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу, становить 3.0%.

Однак, відповідач не виконує грошові зобов`язання належним чином протягом довготривалого часу. У зв`язку з цим, заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 24669,50 грн, з яких: 5000 грн - заборгованість за сумою позикою; 19669,50 грн, - заборгованість по процентам та комісією за користування позикою.

З урахуванням вищезазначеного, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики № 155465 від 24.03.2020 у розмірі 24669,50 грн. та понесені судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2423 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Сторона позивача повідомлена через систему «Електронний суд». Крім того в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання сторони позивача про розгляд справи без виклику сторін (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлена. Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.63-64), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Також, на офіційному сайті Канівського міськрайонного суду Черкаської області були зазначені відомості про дату та час розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Станом на 09.01.2026 клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.03.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №155465 (а.с.10-17).

Відповідно до п.п. 1.1.Договору позики, що за договором позикодавець надає позичальнику позику (надалі за текстом іменується - «позика» в усіх відмінках), а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк: сума позики 5000 грн. (п.1.1.1 Договору позики); плата за користування позикою у вигляді: процентів, що складає 0,01% в день від поточного залишку позики (п.1.1.2.1 Договору позики); комісії (надалі за текстом іменується - «комісійна винагорода» в усіх відмінках), що складає 1,1% в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору (п.1.1.2.2 Договору позики); нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.1.1.3 Договору позики); нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.1.1.4 Договору позики); строк повернення позики (термін платежу): 22.04.2020(п.1.1.5 Договору позики).

Позика надається позичальнику в сумі, що зазначена в п.1.1.1. Договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок Позичальника) (п.1.2 Договору позики);

Якщо позичальник повертає позику в той самий день, що і день отримання позики - позичальник сплачує на користь позикодавця компенсацію в розмірі 100 грн.. В цьому випадку вимоги п.1.1.2.-1.1.4. не застосовуються (п.1.3 Договору позики).

Строк дії Договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за Договором (п.2.1 Договору позики).

Датою укладання Договору є дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника (п.2.2 Договору позики).

Позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше 22.04.2020(п.4.1 Договору позики).

Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору та розміщується в Особистому кабінеті (п.4.2 Договору позики).

Обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в п.1.1.5. Договору включно (п.4.3 Договору позики).

У разі продовження строку Договору позичальником, - нарахування процентів та комісійної винагороди за Договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів, на яку продовжено строк Договору (п.4.4 Договору позики).

Внесення змін та доповнень до цього Договору оформлюється шляхом укладання сторонами додаткових договорів. Всі зміни, доповнення та додатки до цього Договору є його невід`ємною частиною (п.9.1 Договору позики).

Сторони підтверджують, що даний електронний Договір та всі додатки до нього мають таку саму юридичну силу для сторін як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі (п.9.5 Договору позики).

Договір позики підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «sxfzs12g», зо підтверджується п. 10 договору.

Із графіку платежів до Договору позики155465, встановлено, що сума позики складає 5000 грн., проценти за користування позикою 14,50 грн., комісійна винагорода за користування позикою 1595 грн., термін платежу 22.04.2020, заборгованість за договорм позики усього 6609,50 грн. (а.с.18).

Із довідки ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» №155465 від 01.09.2025, вбачається, що на підставі договору про надання послуг з переказу грошових коштів №04/08-17ПК від 04.08.2017, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «ФК «Гелексі» успішно проведена в системі наступна операція: платник коштів: ТОВ «ФК «Гелексі»; отримувач коштів: ОСОБА_1 ; номер транзакції в системі: ; номер операції: 207207009; дата проведення платежу: 24.03.2020; сума платежу: 5000; валюта платежу: гривня UAH; платіжний засіб (метод): карта; банк емітент платіжної картки отримувача коштів: ALFABANK; номер банківської картки отримувача коштів: НОМЕР_1 (а.с.33).

З розрахунку заборгованості за Договором позики №155465 від 24.03.2020, складеного за період з 24.03.2020 по 02.08.2025, вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором позики становить 24669,50 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за сумою позики, 74,50 грн. - прострочена заборгованість за відсотками та 19595 грн. - сума прострочених комісій (а.с.24-32).

Відповідно до положень ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію», передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, з дослідженого судом Договору позики, суд встановив, що їх сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови її надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення таких договорів на зазначених у них умовах шляхом підписання означених правочинів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання ним у позику від ТОВ «ФК «Гелексі» грошових коштів в сумі 5000 грн., так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов як Договору позики, в строки, передбачені цими правочинами.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 належним чином не виконала грошове зобов`язання щодо повернення суми позики за Договором позики №155465 від 24.03.2020, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 5000 грн. в рахунок погашення основної суми боргу підлягає задоволенню.

Щодо розміру заборгованості за відсотками та комісією за користування позикою в сумі 19 669,50 грн, то суд зазначає наступне.

Пунктом 1.1. Договору позики передбачено, що плата за користування позикою у вигляді: процентів, що складає 0,01% в день від поточного залишку позики (п.1.1.2.1 Договору позики); комісії (надалі за текстом іменується - «комісійна винагорода» в усіх відмінках), що складає 1,1% в день від початкового розміру позики відповідно пп.1.1.1. Договору (п.1.1.2.2 Договору позики); нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.1.1.3 Договору позики); нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (п.1.1.4 Договору позики); строк повернення позики (термін платежу): 22.04.2020 (п.1.1.5 Договору позики).

Позичальник зобов`язується повністю повернути позикодавцю суму отриманої позики та виконати всі інші зобов`язання, встановлені Договором, не пізніше 22.04.2020 (п.4.1 Договору позики).

Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору та розміщується в Особистому кабінеті (п.4.2 Договору позики).

У разі продовження строку Договору позичальником, - нарахування процентів та комісійної винагороди за Договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів, на яку продовжено строк Договору (п.4.4 Договору позики).

Із графіку платежів до Договору позики, судом встановлено, що сума позики складає 5000 грн., проценти за користування позикою - 14,50 грн, комісійна винагорода за користування позикою - 1595 грн, термін платежу 22.04.2020, загальна сума позики - 6609,50 грн (а.с.18).

З аналізу умов Договору позики, вбачається, що сторони дійшли згоди про те, що у період строку позики, проценти за користування сумою позики позикодавцем нараховуються за період з 24.03.2020 до 22.04.2020 у сумі 14,50 грн., а комісійна винагорода - у сумі 1595 грн., що узгоджується з даними графіку платежів до Договору позики №155465 від 24.03.2020 (а.с.18).

Проте, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів досягнутим між сторонами домовленостей про те, що після закінчення строку Договору позики (тобто після 22.04.2020), позичальником було ініційовано продовження строку Договору та позикодавець має право нараховувати позичальнику відсотки за користування сумою позики з призми 0,01% від залишку суми кредиту за кожен день такого користування, а відповідно позичальник зобов`язаний сплачувати позикодавцю відповідний розмір відсотків.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що розмір відсотків, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складає 14,50 грн.

Що стосується нарахування відсотків за Договором позики за понадстрокове користування сумою позики в період з 22.04.2020 до 19.08.2020, тобто за 120 календарних днів, в сумі 60 грн, то суд зазначає насткпне.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку позики (кредиту) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право позикодавця (кредитодавця) нараховувати передбачені договором проценти за договором позики (кредиту) припиняється. Права та інтереси позикодавця (кредитодавця) в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладене у пунктах 55, 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі№444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) констатовано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 в справі №910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), зазначила наступне: очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. І незважаючи на те, що сторони в кредитних договорах визначили, що проценти нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку.

За умовами укладеного сторонами Договору позики 24.03.2020 ТОВ «ФК «Гелексі» надало ОСОБА_1 суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану суму позики в повному обсязі 22.04.2020.

Проте позивач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду доказів щодо пролонгації Договору позики.

Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Гелексі», відповідно до ст. 1048 ЦК України, має право на стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування сумою позики в межах погодженого сторонами строку позики, тобто у період з 24.03.2020 по 22.04.2020. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати проценти за понадстрокове користування сумою позики без укладення додаткової угоди.

Тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за понадстрокове користування позикою, тобто після 22.04.2020, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідача заборгованості за комісійною винагородою в розмірі 19595 грн., слід зазначити наступне.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 11Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 10.01.2020 (день укладення Договору позики), умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що п.1.1.2.2 Договору позики передбачена необхідність внесення «комісійної винагороди» в розмірі 1,1% в день від початкового розміру позики. При цьому в Договорі позики не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг позикодавця, які пов`язані з отриманням такої комісійної винагороди, за які встановлена щоденна «комісійна винагорода».

Ураховуючи, що позивач як позикодавець не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні Договору позики та Додаткової угоди №1, тому положення Договору позики щодо обов`язку позичальника щоденно сплачувати «комісійну винагороду» є нікчемними відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30.11.2023 в справі № 216/7637/21 (провадження № 61-5692св23).

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/ набуття/ зміни/ встановлення/ припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Тому, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування комісії у формі комісійної винагороди та про відмову в стягненні такої складової заборгованості.

Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ «ФК «Гелексі» заборгованість за Договором позики №155465 від 24.03.2020 у розмірі 5014,50 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням (сумою позики) та 14,50 грн. - сума заборгованості за нарахованими процентами. У іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2453 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а також надано документи на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн..

Відповідно до ч. 1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог (20,33%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1508,97 грн. (492,47 грн. - судовий збір, 1016,50 грн.- витрати на правничу допомогу).

Підстави для негайного виконання рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися.

Що стосується надлишково сплаченого позивачем розміру судового збору, що складає 0,60 грн (2423 грн. - 2422,40 грн.), то суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки у матеріалах справи відсутні клопотання про повернення надлишково сплачений судовий збір, тому суд у судовому рішенні, яким завершується розгляду справи, не вирішує питання про повернення позивачу надлишково сплаченої суми судового збору. Водночас це не позбавляє позивача подати відповідне клопотання після ухвалення судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись статями 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» заборгованість за договором позики №155465 від 24.03.2020 у розмірі 5014,50 грн. (п`ять тисяч чотирнадцять гривень 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 492, 47 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1016,50 грн., а всього га суму 1508,97 грн. (одна тисяча п`ятсот вісім гривень 97 копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 09.01.2026.

Сторони у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі», , місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, 10/1.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І . І . Деревенський