Провадження № 2-з/643/4/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026

12 січня 2026 року м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Сугачова О.О. розглянувши без повідомлення учасників справи заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Борщенко Владлени Валеріївни про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 в особі представника адвоката Борщенко Владлени Валеріївни до ОСОБА_2 , третя особі Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей,

в с т а н о в и в:

У провадженні Салтівського районного суду міста Харкова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Борщенко Владлени Валеріївни до ОСОБА_2 , третя особі Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Борщенко В.В. подано заяву про забезпечення позову, якою остання просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом: зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 забезпечити регулярний відеозв`язок між позивачем ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , два рази на тиждень у середу та п`ятницю з 16:00 до 20:00 години, з використанням будь-яких доступних засобів відео зв`язку (менеджерів, тощо), тривалістю кожного сеансу спілкування не менше 40 (сорока) хвилин; зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 забезпечити регулярний телефонний зв`язок між позивачем ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , два рази на тиждень у понеділок та суботу у період з 16:00 до 20:00 години, тривалістю кожного сеансу спілкування не менше 40 (сорока) хвилин.

Суд, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, матеріали позовної заяви у межах вирішення заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, дійшов до такого.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно із п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до ч. 3, ч. 10 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач, як на підставу своїх порушених прав, послався на те, що відповідачка свідомо перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми і не надає інформації щодо них та умов їх проживання і потреби, що на переконання позивача та його представника може призвести до втрати безпосередніх емоційних контактів з дітьми, та, як наслідок, до неможливості виконання рішення суду у справі.

Суди встановили, що між сторонами існує спір щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дітьми.

Малолітні діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають з матір`ю за межами України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Судове рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною спрямовано на збереження емоційного зв`язку дитини з батьком. Заходи ж забезпечення позову, що полягають у наданні позивачу можливості спілкування з малолітніми дітьми за допомогою відеозв`язку два рази на тиждень у середу та п`ятницю з 16:00 до 20:00 години, з використанням будь-яких доступних засобів відео зв`язку (менеджерів, тощо) та телефонного зв`язку два рази на тиждень у понеділок та суботу у період з 16:00 до 20:00 години, спрямовані на сприяння забезпечення відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей особисто з їх батьком на час вирішення по суті спору щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі у вихованні дітей.

Вирішуючи питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами справи склалися стосунки, які позбавляють можливості батька регулярно спілкуватися з малолітніми дітьми.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд враховує, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі у вихованні дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей особисто з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей із батьком. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітніми дітьми, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі у вихованні дітей, суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від: 25.11.2020 у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), 17.05.2021 у справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), 15.09.2021 у справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20), 29.09.2021 у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21), 31.08.2022 у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до п. 1, п. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні від 07.12.2006 (заява № 31111/04) у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив, що «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що «при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення».

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Таким чином, оцінивши доводи позивача та його представника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дітьми, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також, враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дітьми, суд дійшов висновку про доцільність забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідачки - матері малолітніх дітей до розгляду спору по суті надавати позивачеві можливість спілкування з малолітніми дітьми, за допомогою відеозв`язку та телефонного зв`язку.

Такий захід забезпечення позову буде сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між батьком та дітьми, відповідатиме інтересам як батька, так і дітей, та зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дітьми. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дітей від зустрічей з батьком.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 344/16653/16-ц (провадження № 61-1153св17) та у постанові Верховного Суду від 14.08.2023 у справі № 757/21377/22-ц (провадження № 61-11087ск23).

Таким чином, обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, свідчать про наявність фактичних обставин, з яким закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення позову.

Доводи, викладені у заяві про забезпечення позову підтверджені доданими до заяви роздруківками скріншотів з яких вбачається неможливість спілкування позивача з малолітніми дітьми.

Враховуючи предмет позову, обраний позивачем та його представником вид його забезпечення в частині зобов`язання відповідачки надавати позивачеві можливість спілкування з малолітніми дітьми за допомогою відеозв`язку та телефонного зв`язку не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком.

Тривалий розгляд справи без можливості спілкування дітей з батьком може призвести до втрати емоційного контакту, що у свою чергу ускладнить чи зробить неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення позову, оскільки може призвести до втрати емоційного контакту з дітьми.

З огляду на викладене вище, з урахуванням збереження емоційного зв`язку дітей з батьком, суд вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову у виді зобов`язання відповідачки до набрання законної сили рішенням суду у цій справі надавати позивачу можливість спілкування з малолітніми дітьми за допомогою відеозв`язку, а саме: між позивачем ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , два рази на тиждень у середу та п`ятницю з 16:00 до 20:00 години, з використанням будь-яких доступних засобів відео зв`язку (менеджерів, тощо), тривалістю кожного сеансу спілкування не менше 40 (сорока) хвилин; зобов`язання відповідачки ОСОБА_2 забезпечити регулярний телефонний зв`язок між позивачем ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , два рази на тиждень у понеділок та суботу у період з 16:00 до 20:00 години, тривалістю кожного сеансу спілкування не менше 40 (сорока) хвилин.

Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що тривалість кожного сеансу спілкування батька з дітьми проводити з урахуванням можливостей, бажання та інтересів малолітніх дітей, що відповідатиме вимогам розумності та обґрунтованості.

На переконання суду, з урахуванням віку дітей та того, що батько проживає у м. Харків, а малолітні діти разом із матір`ю з 2022 року за межами України, зазначений вище графік та спосіб спілкування буде достатнім для забезпечення прав та інтересів дітей і позивача та уможливить фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання судового рішення, виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій, що може мати негативний вплив на психоемоційний стан дітей.

Крім того, суд надає оцінку тій обставині, що обрані способи забезпечення позову співвідносяться з предметом позову, а отже існує зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, а тому такі заходи зможуть забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляд судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 Цивільного кодексу України.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в:

Задовольнити заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Борщенко Владлени Валеріївни про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 в особі представника адвоката Борщенко Владлени Валеріївни до ОСОБА_2 , третя особі Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідачку ОСОБА_2 забезпечити регулярний відеозв`язок між позивачем ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , два рази на тиждень у середу та п`ятницю з 16:00 до 20:00 години, з використанням будь-яких доступних засобів відео зв`язку (менеджерів, тощо), тривалістю кожного сеансу спілкування не менше 40 (сорока) хвилин, з урахуванням можливостей, бажання та інтересів малолітніх дітей.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідачку ОСОБА_2 забезпечити регулярний телефонний зв`язок між позивачем ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , два рази на тиждень у понеділок та суботу у період з 16:00 до 20:00 години, тривалістю кожного сеансу спілкування не менше 40 (сорока) хвилин, з урахуванням можливостей, бажання та інтересів малолітніх дітей.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Сугачова