КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/385/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Конюшка Дениса Борисовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 8 жовтня 2024 року (суддя Комаревцева Л.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Європаслайн» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

у серпні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» невиплачене страхове відшкодування у розмірі 7 871грн 28коп., стягнути з ОСОБА_2 та ТОВ «Європаслайн» майнову шкоду у розмірі 28 649грн 89 коп., вирішити питання про розподіл судових витрат у розмірі 1 211грн 20коп. судового збору, 12 000грн витрат на отримання професійної правничої допомоги та 4 000грн витрат на складання оцінки збитку.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 8 грудня 2023 року об 11 год. 20 хв. на малозахисній дамбі водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ATAMAND-093S4», д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «SkodaOctavia А7», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить їй на праві власності. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, отже їй було завдано майнової шкоди.

Позивачка посилалася на те, що на момент ДТП транспортний засіб «ATAMAND-093S4», д.н.з. НОМЕР_1 , перебував у користуванні ТОВ «Європаслайн» на підставі договору оренди № 03/02 від 19 квітня 2023 року із видачею реєстраційного талону ХХР № 053258, з яким ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах.

Позивачка зазначала, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «ATAMAND-093S4», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент вчинення ДТП була застрахована відповідно до умов чинного полісу ОСЦПВВНТЗ № АТ3906991, виданого ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», дійсного на дату ДТП.

Позивачка стверджувала, що у відповідності до норм Закону «Про ОСЦПВВНТЗ»

повідомила ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про настання ДТП та подала заяву про виплату страхового відшкодування, після чого ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування у неповному розмірі 48 250грн 73 коп.

Позивачка зазначала, що з метою самостійного визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу «SkodaOctavia А7», д.н.з. НОМЕР_2 , вона звернулася до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , який підготував звіт № 135/02-24 від 9 лютого 2024 року висновок експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля, після чого вона звернулася до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із заявою про перегляд розміру страхового відшкодування, а страхова компанія здійснила доплату у розмірі 17 798грн 69 коп.

Позивачка посилалася на те, що з метою використання транспортного засобу вона відремонтувала транспортний засіб «SkodaOctavia А7», д.н.з. НОМЕР_2 , і відповідно до рахунку № НОМЕР_3 від 15 березня 2024 року, акту виконаних робіт № БВР00000665 від 18 квітня 2024 року та платіжних інструкцій № 0.0..1 від 18 березня 2024 року, № 0.0..1 від 18 квітня 2024 року, вартість повних фактичних витрат на відновлення автомобіля склала 112 055грн 02 коп., у зв`язку із чим вона звернулася до АТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із заявою про доплату розміру ПДВ, після чого ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» здійснила доплату страхового відшкодування у розмірі 9 484грн 88 коп.

Позивачка вважала, що виплачене страховою компанією страхове відшкодування у загальному розмірі 75 534грн 22коп., не є повною виплатою страхового відшкодування, так як відповідно до звіту № 135/02-24 від 9 лютого 2024 року вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) становить 78 378,67грн без ПДВ та 85 905грн 50коп. з ПДВ, а тому доплаті підлягає 7 871,28грн.

Також позивачка зазначала, що згідно зі звітом № 135/02-24 від 9 лютого 2024 року розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням її автомобіля, становить 124 375грн 98коп., а відповідно до наявних документів вартість відновлювального ремонту становить 112 055,02коп., тому з ТОВ «Європаслайн» та ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди і належним страховим відшкодуванням у розмірі 28 649грн 52 коп., враховуючи франшизу 2 500грн.

Також позивачка зазначала, що понесла витрати на складання оцінки заподіяного збитку у розмірі 4 000грн та на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000грн, які підлягають стягненню з відповідачів у порядку розподілу судових витрат.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 8 жовтня 2024 року позовні вимоги залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосуванням судом норм матеріального права.

Представник позивачки зазначає, що згідно звіту вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 135/02-24 від 9 лютого 2024 року, вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу), завданого власнику транспортного засобу «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 85 905грн 50 коп. з ПДВ, а відповідно до положень п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик здійснює доплату страхового відшкодування в розмірі, що не перевищує суми податку, за умови документально підтвердженого факту оплати проведеного ремонту.

Представник позивачки посилається на те, що позивачка надала страховику всі належні документи, які підтверджують проведення нею ремонтних робіт та сплату ПДВ, і страховик виплатив частину ПДВ у розмірі 9 484,88грн, однак не здійснив оплату у

повному розмірі, тому з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» підлягає стягненню доплата вартості відновлювального ремонту у розмірі утриманої частини страхового відшкодування, що не перевищує розмір ПДВ, у розмірі 7 871,28грн.

Також представник позивачки вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди з ОСОБА_2 та ТОВ «Європаслайн», оскільки зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачка звернулась до суду з вимогою про стягнення з відповідачів відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, у порядку ст. 1194 ЦК України, як різниці між фактичним розміром шкоди та належним розміром до сплати страховиком за полісом ОСЦПВВНТЗ розміром страхової виплати (страхового відшкодування).

Представник позивачки зазначає, що межі відповідальності страховика встановлюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно ст. 29 якого страховик, у разі заподіяння майнової шкоди шляхом пошкодження транспортного засобу, відшкодовує лише шкоду у розмірі відновлювального ремонту з урахуванням зносу (у разі підтвердження вартості відновлювального ремонту - з урахуванням ПДВ). Крім того, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Різницю між повною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням сплачує заподіювач шкоди у порядку ст. 1194 ЦК України, а у даному випадку роботодавець ОСОБА_2 відповідно до положень частини 1 статті 1172 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що розмір страхового відшкодування був визначений на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку № 81-D/14/11/2023-12-08, згідно якого матеріальний збиток з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,46%, завданий у результаті ДТП автомобілю позивачки, становить 68 549грн 42коп. без ПДВ.

Відповідач зазначає, що згідно наданого позивачкою звіту № 135/02-24, яким визначений розмір матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,46% у розмірі 78 378грн 67коп. (без ПДВ), позивачці було доплачено страхове відшкодування у загальному розмірі 75 534грн 30коп.

Відповідач вважає, що вимога позивачки про доплату страхового відшкодування у розмірі 7 871грн 28коп. суперечить положенням частини 2 п. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так як позивачкою не надано доказів сплати ПДВ за проведені ремонтні роботи.

Інші відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 8 грудня 2023 року об 11 год. 20 хв. на малозахисній дамбі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «ATAMAN D-093S4», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , у результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України. (с.с. 7-8).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , позивачка у справі (с.с.13).

Власником транспортного засобу «ATAMAN D-093S4», д.н.з. НОМЕР_1 ,

зареєстрований ОСОБА_5 , який 20 квітня 2023 року передав право користування транспортним засобом ТОВ «Європаслайн» на підставі договору оренди № 03/02 від 19 квітня 2023 року із видачею тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_4 (с.с.36-38).

З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ATAMAN D-093S4», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ3906991 ( с.с. 14).

12 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «НАСК «Оранта» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування (с.с.73).

Згідно звіту про визначення матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, № 81-D/14/11 від 10 квітня 2024 року, складеного ФОП ОСОБА_6 на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта», вартість матеріального збитку, завданого власнику майна «SkodaOctavia А7», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП становить 78 034,30грн з ПДВ на запасні частини та матеріали, вартість матеріального збитку без ПДВ складає 68 549,42грн (с.с.77-81).

Відповідно до страхового акту № ОЦВ-23-32-103631/1 від 14 лютого 2024 року сума страхового відшкодування становить 48 250,73грн (с.с.74).

Відповідно до страхового акту № ОЦВ-ЗГ-23-32-103631/2 від 13 травня 2024 року сума страхового відшкодування становить 17 798,69грн (с.с.75).

Відповідно до страхового акту № ОЦА-ЗГ-23-32-103631/3 від 4 липня 2024 року розмір станового відшкодування становить 9 484,88грн (с.с.76).

У відзиві на позовну заяву представник ПАТ «НАСК «Оранта» підтвердила виплату позивачці 75 534,30грн страхового відшкодування, що не заперечувала позивачка.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №135/02-24, складеного 9 лютого 2024 року ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ марки «Skoda OctaviaА7», д.н.з. НОМЕР_2 , на дату ДТП 8 грудня 2023 року становить 85 905грн 50коп., вартість відновлювального ремонту КТЗ без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент дослідження становить 124 375грн 98коп., розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ на дату ДТП з урахуванням зносу зменшений на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість становить 78 378грн 67 коп.( с.с. 15-20).

Відповідно до акту виконаних робіт № БВР00000665 від 18 квітня 2024 року, складеного ФОП ОСОБА_7 , вартість ремонтних робіт автомобіля «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_2 , становить112 055грн 02 коп. без ПДВ (с.с. 31), які були сплачені ОСОБА_1 відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 18 березня 2024 року на суму 58 200грн (с.с.32) та платіжної інструкції № 0.0..1 від 17 квітня 2024 року на суму 53 855грн 02 коп. ( с.с. 32-33).

Відповідно до Витягу №170005 з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_7 зареєстрований в ГУДПС у м. Києві за видами діяльності згідно КВЕД: технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів, роздрібна торгівля деталями для автотранспортних засобів, роздрібна торгівля пальним, роздрібна торгівля іншими невживаними товарами, складське господарство ( с.с. 34).

Згідно листа ТОВ «Європаслайн» від 25 вересня 2024 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з товариством, займав посаду водія і станом на 8 грудня 2023 року на момент ДТП здійснював свої трудові обов`язки, як найманий працівник (с.с.96-100).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано докази, які підтверджують здійснення ПАТ НАСК «Оранта» на користь позивачки страхових виплат, а представником відповідача надані

докази виплати страхового відшкодування, чим спростовані вимоги та визнано суму в розмірі 344грн 37 коп., яка підлягає доплаті позивачці внаслідок технічної помилки.

Також суд першої інстанції зазначив, що зі змісту позовної заяви та прохальної частини позову представником позивачки не заявлено вимоги щодо стягнення з відповідачів ТОВ «Європаслайн» та ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Ліміт страхового відшкодування відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АТ/3906991), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «ATAMAN D-093S4», д.н.з. НОМЕР_1 , складає - 160 000грн, тому підстави для стягнення майнової шкоди в розмірі 28 649грн 89 коп. з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Європаслайн» відсутні.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (частина перша, пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини у сфері обов`язкового страхування регулюються, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду,

заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Обмеження, зазначене у частині першій статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, встановлено для страховиків цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові від 4 липня 2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

З матеріалів справи вбачається, що страховиком ПАТ «НАСК «Оранта» позивачці виплачено 75 534,30грн страхового відшкодування. При цьому страховиком взято до уваги саме звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №135/02-24, складеного 9 лютого 2024 року ФОП ОСОБА_3 , згідно якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ на дату ДТП з урахуванням зносу становить 78 378грн 67 коп. без ПДВ.

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З наданого позивачкою суду першої інстанції акту виконаних робіт № БВР00000665 від 18 квітня 2024 року вбачається, що вартість ремонтних робітавтомобіля «Skoda Octavia А7», д.н.з. НОМЕР_2 , склала112 055грн 02 коп. без ПДВ (с.с. 31).

За таких обставин, правових підстав для стягнення зі страховика суми ПДВ не має.

Доводи апеляційної скарги, що ФОП ОСОБА_7 , який здійснював ремонтні роботи, придбавав запасні частини та матеріали оплачуючи ПДВ, належними доказами не підтверджені.

З наданих позивачкою платіжних інструкцій встановлено, що нею ФОП ОСОБА_7 сплачено за проведення ремонтних робіт 112 055,02грн, які розраховані без ПДВ.

Разом з цим, представник ПАТ «НАСК «Оранта» визнала, що страховиком помилково не доплачено 344грн 37коп. страхового відшкодування (78378,67-75534,30-2500), під час розгляду справи судом доказів доплати зазначеної суми суду не надано, тому суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у стягненні з відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» недоплаченої суми.

Отже, в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів враховує, що представником ПАТ «НАСК «Оранта» було зазначено, що поліс № АТ/3906991 містив умову про застосування франшизи у розмірі 2 500грн, що інші учасники справи не заперечували.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в

натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, за змістом вказаної статті вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вже зазначалося вище, позивачкою надані докази вартості проведених ремонтних робіт у розмірі 112 055,02грн. За рахунок страхового відшкодування позивачці відшкодовано та підлягає відшкодуванню 75 878грн 67коп. (75534,30+344,37).

Таким чином, різниця між фактичним розміром завданих пошкодженням автомобіля збитків та страховою виплатою становить 36 176грн 35коп., яку зобов`язаний сплатити винуватець ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

З наданих суду першої інстанції документів вбачається, що на момент ДТП ОСОБА_2 виконував свої трудові обов`язки водія ТОВ «Європаслайн», тому саме зазначене товариство зобов`язане відшкодувати позивачці різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Висновки суду першої інстанції, що зі змісту позовної заяви та прохальної частини позову позивачкою не заявлено вимоги щодо стягнення з відповідачів ТОВ «Європаслайн» та ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, суперечать змісту позовної заяви та її прохальній частині.

Висновки суду першої інстанції, що ліміт страхового відшкодування відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АТ/3906991) складає 160 000грн, тому відсутні підстави для стягнення майнової шкоди в розмірі 28 649грн 89 коп. з ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Європаслайн», є помилковими.

Суд першої інстанції не врахував, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ATAMAN D-093S4» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності

власників наземного транспортного засобу, тому страховик відповідно до положень ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а відповідно до положень статті 12 зазначеного закону страхове відшкодування зменшується на розмір франшизи.

Разом з цим, відсутні правові підстави для стягнення шкоди з ОСОБА_2 , оскільки у даному випадку відповідальність за завдану ним шкоду несе роботодавець, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила стягнути з ТОВ «Європаслайн» та ОСОБА_2 28 649грн 89коп., тому саме визначена позивачкою сума підлягає стягненню з ТОВ «Європаслайн».

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 1 статті 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка визначила ціну позову - 36 521,17грн, з яких просила стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» - 7 871,28грн (21,55% від ціни позову), з інших відповідачів 28 649,89грн (78,45% від ціни позову).

За результатами апеляційного перегляду позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме до ПАТ «НАСК «Оранта» у розмірі 4,38% від пред`явлених вимог, з ТОВ «Європаслайн» у розмірі 100% від пред`явлених вимог, тому з ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 28грн 58коп.; з ТОВ «Європаслайн» - 2 375грн 47коп.

Відповідно до частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частина 6 статті 139 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Частина 2 статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У позовній заяві позивачка просила стягнути з відповідачів понесені нею витрати на складання звіту про визначення матеріального збитку автомобіля у розмірі 4 000грн, у підтвердження чого надала платіжну інструкцію (с.с.19).

Разом з цим, висновки звіту стали підставою для часткового задоволення позовних вимог, пред`явлених до ПАТ «НАСК «Оранта», тому, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, пред`явлених до вказаного відповідача, відшкодуванню позивачці підлягає 175грн 20коп.

Також у поданій апеляційній скарзі представник позивачки просить стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не

вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У підтвердження витрат позивачки на правничу допомогу до позовної заяви було додано:

- копію договору №05/05/24-ЮП/IL про надання правової допомоги, укладеного 5 березня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Конюшко Д.Б., згідно п. 1.1. якого клієнт доручає та оплачує, а адвокат бере на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта у всіх судових установах України (с.с.39);

- копію акту виконаних робіт № 1 від 9 серпня 2024 року, згідно якого позивачці

надано наступні послуги: юридична консультація замовника - 750грн, вивчення документів, наданих замовником, - 750грн, збирання доказів (складання та направлення запитів, заяв, претензій) - 3 000грн, складання й підготовка до подання до суду позовної заяви - 7 000грн, а всього - 12 000грн (с.с. 40).

Відповідачі заперечень стосовно заявлених позивачкою витрат на правову допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції не висловили.

Враховуючи, що розмір позовних вимог, пред`явлених до ПАТ «НАСК «Оранта» становив 21,55% від ціни позову, а задоволенню підлягає 4,38% від пред`явлених вимог, з вказаного відповідача підлягає стягненню 113грн 27коп. витрат позивачки на правову допомогу.

Враховуючи, що розмір позовних вимог, пред`явлених до ТОВ «Європаслайн» становить 78,45% від ціни позову, задоволенню підлягає 100% від пред`явлених вимог, з вказаного відповідача підлягає стягненню 9 141грн витрат позивачки на правову допомогу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Конюшка Дениса Борисовича задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 8 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», , яке знаходиться за адресою м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , яка проживає у АДРЕСА_1 , невиплачене страхове відшкодування у розмірі 344грн 37коп. та судові витрати у сумі 317грн 05коп., а всього 661грн 42коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Європаслайн», , яке знаходиться за адресою Київська обл., Бучанський р-н, смт. Бородянка, вул. Вокзальна, 21, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , яка проживає у АДРЕСА_1 , майнову шкоду у розмірі 28 649грн 89 коп. та судові витрати у сумі 11 516грн 47коп., а всього 40 166грн 36коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук