ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року

м. Київ

справа № 755/19654/21

провадження № 61-4267св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

заявник - орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року у складі колегії суддів Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф.

у справі за поданням органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про призначення другого опікуна.

Короткий зміст заяви

У листопаді 2021 року орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - орган опіки та піклування Шевченківської РДА) звернувся до суду з поданням, в якому просив призначити ОСОБА_2 другим опікуном над недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтована тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2012 року у справі № 2610/16391/2012 ОСОБА_3 визнано недієздатною, встановлено над нею опіку та призначено опікуном ОСОБА_1 .

До Шевченківської РДА надійшла заява від ОСОБА_2 про призначення його опікуном над недієздатною ОСОБА_3 , яка є його дружиною. Одночасно ОСОБА_3 подала заяву про призначення їй опікуна - ОСОБА_2 та про звільнення ОСОБА_1 від обов`язків опікуна.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду та опіки, на засіданні опікунської ради при Шевченківській РДА 20 жовтня 2021 року прийнято рішення про можливість призначення ОСОБА_2 опікуном над недієздатною ОСОБА_3 . Рішення прийняте з урахуванням можливості ОСОБА_2 виконувати обов`язки опікуна та його відносин з підопічною.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 24 жовтня 2023 року у складі судді Макаренко І. О. подання органу опіки та піклування Шевченківської РДА задовольнив. Призначив ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , другим опікуном над недієздатною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи подання органу опіки та піклування Шевченківської РДА, місцевий суд виходив з його обґрунтованості та зазначив, що суд не встановив перешкод для встановлення вказаної особи другим опікуном над недієздатною відповідно до статті 64 ЦК України.

Київський апеляційний суд постановою від 29 січня 2025 року рішення суду першої інстанції скасував. Ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні подання відмовив.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2 до Шевченківської РДА як органу опіки та піклування не подавав окремої заяви встановленого зразка про призначення опікуном (другим опікуном) та повний перелік документів, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, що визначені у пункті 3.3. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України і Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Апеляційний суд вказав, що орган опіки та піклування Шевченківської РДА передчасно звернувся до суду з поданням про призначення ОСОБА_2 другим опікуном над недієздатною ОСОБА_3 , тому подання задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд також зазначив про відсутність порушення опікуном ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо недієздатної ОСОБА_3 та звернув увагу, що у поданні заявник не обґрунтував яким чином призначення ОСОБА_2 другим опікуном ОСОБА_3 , відносно якої вже визначено опікуном ОСОБА_1 , з якою у нього наявні неприязні відносини, може забезпечити якнайкращі інтереси особи, над якою встановлена опіка, а також не врахував, що призначення кількох опікунів може призвести до загострення конфліктних ситуацій та, як наслідок, - погіршення самопочуття та емоційного стану недієздатної особи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

03 квітня 2025 року ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_2 , через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року у зазначеній справі.

Касаційна скарга також містить доводи щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року, постановленої судом без оформлення окремого документа та зазначеної у протоколі судового засідання, про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 про закриття апеляційного провадження.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити апеляційне провадження у справі.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 17 квітня 2025 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував її із Шевченківського районного суду міста Києва.

29 жовтня 2025 року справу передано колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі заявник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Обґрунтовуючи наявність підстави для касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник посилається на незастосування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 та від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 щодо необхідності врахування інтересів недієздатної ОСОБА_3 .

Посилаючись на наявність підстави для касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник зазначає, що апеляційний суд не дослідив забрані у справі докази, не витребував документи, які стали підставою для призначення другого опікуна та не врахував, що ОСОБА_2 створює підопічній необхідні побутові умови, забезпечує її доглядом й лікуванням.

Заявник звертає увагу на те, що зазначаючи про відсутність певних документів у матеріалах особової справи недієздатної, апеляційний суд не скористався передбаченою законом можливістю витребувати докази, які він вважав необхідними для призначення другого опікуна.

Вказуючи на незаконність протокольної ухвали апеляційного суду від 29 січня 2025 року, представник ОСОБА_2 наголошує на відсутності будь-яких посилань на обґрунтування підстав для відмови в задоволенні поданого ним клопотання про закриття апеляційного провадження, яке мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції жодним чином не впливало на права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_1 .

Доводи інших учасників справи

У травні 2025 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , поданий її представником.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника посилається на необґрунтованість її доводів та відсутність підстав

для її задоволення.

Наголошує на тому, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не суперечить висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі, оскільки апеляційний суд при ухваленні постанови керувався виключно інтересами недієздатної особи. Звертає увагу, що заявник жодним чином не мотивував неможливість подання ним доказів до суду першої інстанції, а тому аргумент касаційної скарги щодо недослідження апеляційним судом відповідних доказів є безпідставним.

Фактичні обставини справи

05 травня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (т. 1 а. с. 14).

Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 23 серпня 2012 року визнав ОСОБА_3 недієздатною, встановив опіку над нею

та призначив її опікуном ОСОБА_1 , 1974 року народження, яка проживає на АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 5).

10 червня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до органу опіки та піклування Шевченківської РДА із заявою, у якій вона просила звільнити ОСОБА_1 від обов`язків її опікуна та звернутися до суду з поданням про призначення опікуном її чоловіка ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 15).

До вказаної заяви ОСОБА_3 додала паспорт ОСОБА_2 , заяву ОСОБА_2 про надання згоди на призначення його опікуном, свідоцтво про шлюб, заяви сусідів на підтвердження місця проживання.

Згідно із заявою від 10 червня 2021 року ОСОБА_2 надав згоду на призначення опікуном його дружини ОСОБА_3 , яка визнана судом недієздатною

(т. 1 а. с. 12).

31 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківської РДА як органу опіки та піклування із заявою, у якій зазначила, що не надає свою згоду на призначення ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 24).

Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, розглянувши звернення недієздатної ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_1 від обов`язків її опікуна та про призначення опікуном її чоловіка ОСОБА_2 , а також заяву ОСОБА_2 про надання згоди на призначення опікуном над його недієздатною дружиною ОСОБА_3 , склав висновок № 49-115 від 09 вересня 2021 року. У висновку вказано, що доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , як опікун недієздатної ОСОБА_3 , порушила її права, не відповідає своєму призначенню або належним чином не виконує своїх обов`язків немає, тому підстав для задоволення заяви недієздатної ОСОБА_3 в частині звільнення ОСОБА_1 від обов`язків опікуна не вбачається. Визнано можливим призначення ОСОБА_2 другим опікуном ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 6, 7).

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 34 ЦПК України у випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох присяжних, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (пункт 1 частини другої статті 293 ЦПК України).

У випадках, встановлених пунктами 1, 3, 4, 9, 10 частини другої статті 293 ЦПК України, розгляд справ проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних (частина четверта статті 293 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 727/5306/24 (провадження

№ 61-13213сво24) вказано, що «норми процесуального права, які визначають порядок розгляду судом питань про призначення, зміну, звільнення від виконання обов`язків опікуна (частина друга статті 300 ЦПК України), розміщені у главі 2 розділу IV ЦПК України, щодо якої у взаємозв`язку і з положеннями пункту 1 частини другої статті 293 ЦПК України існує безальтернативний припис, передбачений частиною четвертою статті 293 ЦПК України, про розгляд таких справ саме колегіальним складом суду (один суддя і двоє присяжних), та не передбачено диференційованого підходу щодо формулювання складу суду залежно від специфіки питання, яке є предметом судового розгляду відповідно до статті 300 ЦПК України. Таке тлумачення змісту частини другої статті 300 ЦПК України та пункту 1 частини другої статті 293 ЦПК України з огляду на специфіку спірних правовідносин та їх соціальну важливість відповідає принципам справедливості, розумності та узгоджується з положеннями Конвенції, зокрема пунктом 1 статті 6. Тому до вимог про встановлення опіки і призначення опікуна, як і про його заміну чи звільнення, що вирішуються після вирішення вимоги про визнання фізичної особи недієздатною в іншому судовому процесі, має застосовуватися правило визначення складу суду, передбачене у пункті 1 частини другої статті 293 ЦПК України щодо вимоги про визнання фізичної особи недієздатною; вимоги про встановлення опіки, призначення опікуна чи співопікуна, заміни опікуна або співопікуна чи звільнення від повноважень опікуна, які вирішуються після вирішення вимоги про визнання фізичної особи недієздатною в іншому судовому процесі, підлягають розгляду судом першої інстанції у складі одного судді і двох присяжних».

У справі, що переглядається, за наслідками розгляду заяви про призначення другого опікуна місцевий суд ухвалив оскаржене рішення одноособово, у складі одного судді (без двох присяжних).

З урахуванням висновків, зроблених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 727/5306/24 (провадження № 61-13213сво24), судовий розгляд цієї справи в суді першої інстанції повинен здійснюватися у складі судді та двох присяжних.

У зв`язку із наведеним, рішення суду першої інстанції ухвалене неповноважним складом та, в силу приписів цивільного процесуального законодавства, підлягає обов`язковому скасуванню, на що не звернув увагу суд апеляційної інстанції.

Такий же висновок Верховний Суд зробив у постанові від 05 листопада 2025 року у справі № 387/417/23.

Встановивши наявність обов`язкової підстави для скасування судового рішення, колегія суддів Верховного Суду не надає оцінку іншим доводам касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду (пункт 1 частини першої статті 411 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

У зв`язку з наведеним касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, скасувати рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва рішенням від 24 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2025 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко Є. В. Петров