Справа № 369/3803/25
Провадження № 2/369/1095/26
У Х В А Л А

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі судді Хацько Н.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скляр Марини Сергіївни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Києво-Святошинський районний суд Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Відповідно до поданої заяви, позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за позивачем право власності на частину вказаної квартири. Також визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки BMWсерії Х5 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; автомобіль марки AUDI Q7 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки МERCEDES-BENZ TOURISMO 2013 року та автомобіль марки МERCEDES-BENZ «SPRINTER», 2008 року та визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобілі марки BMWсерії Х5 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; МERCEDES-BENZ TOURISMO 2013 року випуску та МERCEDES-BENZ «SPRINTER», 2008 року випуску з виплатою позивачу частини компенсації за автомобілі МERCEDES-BENZ TOURISMO 2013 року випуску та МERCEDES-BENZ «SPRINTER», 2008 року випуску. Також визнати за позивачем право власності на автомобіль марки AUDI Q7 2014 року випуску.

Представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, а саме: автомобілі марки МERCEDES-BENZ TOURISMO 2013 року випуску та МERCEDES-BENZ «SPRINTER», 2008 року випуску, які є предметом позову у даній справі.

Свою заяву представник позивача обґрунтовує тим, що за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказані транспортний засіб та оскільки позивач ставить питання про залишення вказаних автомобілів відповідачу та стягнення частини вартості в рахунок компенсацію своєї частки. Відповідач може розпорядитися вказаним майном, що в подальшому унеможливить виконання судового рішення. Тому представник заявника просить суд накласти арешт на вказані спірні автомобілі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо поділу спільного майна подружжя, до складу якого входить: автомобіль марки МERCEDES-BENZ TOURISMO 2013 року випуску та автомобіль марки МERCEDES-BENZ «SPRINTER», 2008 року випуску, що є вимогами майнового характеру.

В свою чергу, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Водночас, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі від 06.05.2020 у справі № 700/720/17.

Предметом позовних вимог позивача є визнання вказаних транспортних засобів об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, та стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно в розмірі 1/2 частини вартості вказаних двох транспортних засобів.

Суд враховує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року по справі № 753/22860/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказано, що важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 755/9322/20 зазначено, що ненадання належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а лише посилання на це в заяві, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України - позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього, а відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України - заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У заяві щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником, не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Суд також зазначає, що доводи заявника про необхідність накладення арешту на транспортні засоби, які зареєстровані за відповідачем для уникнення потенційної можливості невиконання рішення суду не свідчать про наявність підстав для вжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову, оскільки такі мотиви, зважаючи на відсутність їх документального підтвердження, носять умовний, гіпотетичний характер.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в березні 2025 року, а заяву про забезпечення позову подав у кінці грудня 2025 року, однак до вказаної заяви не додано жодних доказів того, що відповідач здійснює будь-які реальні дії щодо відчуження вказаних транспортних засобів, які є предметом спору та відносно яких ставиться питання про забезпечення позовних вимог, виходячи з того, що пройшов значний проміжок часу, відповідач обізнаний щодо позову та надав до суду відзив на позовну заяву.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не обгрунтована та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-153,259,260 ЦПК України, суд,

постановила:

У задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скляр Марини Сергіївни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складеннябезпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Повний текст ухвали складено 09.01.2026 року.

Суддя Наталя Хацько