Провадження № 22-ц/801/31/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
УХВАЛА

07 січня 2026 рокуСправа № 127/34914/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Панасюка О. С., Берегового О. Ю.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Арбітражного керуючого Гонти Оксани Анатоліївни про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2024 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області вищевказану позовну заяву повернуто особі, яка її подала.

08 жовтня 2025 року, не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку, у якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

22 жовтня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду витребувано вказану справу із Вінницького міського суду Вінницької області.

17 листопада 2025 року з Вінницького міського суду Вінницької області надійшла зазначена цивільна справа для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

18 листопада 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду вказану апеляційну скаргу залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків, а саме для надання доказів сплати судового збору, а також для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, у якій потрібно зазначити поважні причини для поновлення такого строку (за їх наявності) та надати докази на їх підтвердження.

Постановляючи таку ухвалу, апеляційний суд виходив із того, що наведені скаржником доводи щодо підстав для поновлення йому пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 03 грудня 2024 року не є такими, що вказують на поважність причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, а тому апеляційний суд визнав їх неповажними.

Вказану ухвалу апеляційного суду від 18 листопада 2025 року скаржник отримав засобами поштового зв`язку 15 грудня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 72).

26 грудня 2025 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 03 грудня 2024 року, в якій він зазначив, що копію оскаржуваної ухвали суду ОСОБА_1 отримав 23 січня 2025 року, після чого 05 лютого 2025 року він оскаржив її до апеляційного суду.

Однак, 22 квітня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2024 року у даній цивільній справі визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із несплатою судового збору.

22 серпня 2025 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року. Разом з тим, 11 вересня 2025 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою ОСОБА_1 . Копію ухвали Верховного Суду від 11 вересня 2025 року у скаржник отримав 05 жовтня 2025 року.

При цьому скаржник не погоджується із висновками апеляційного суду, викладеними в ухвалі від 18 листопада 2025 року, стосовно того, що первісне звернення із апеляційною скаргою не відбулося в межах передбаченого процесуальним законом строку, оскільки такий висновок, на його думку, не відповідає фактичним обставинам справи.

Також зауважує, що апеляційним судом не враховано час, витрачений ОСОБА_1 на касаційне оскарження ухвали Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року про повернення поданої вперше апеляційної скарги.

За таких обставин, скаржник вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 03 грудня 2024 року пропущено із поважних причин.

Разом з тим, дослідивши вказану заяву ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вказує на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

В апеляційній скарзі має бути зазначено дату отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується (п. 8 ч. 2 ст. 356 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як встановлено, вперше подану апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції від 03 грудня 2024 року повернуто апеляційним судом 22 квітня 2025 року.

11 вересня 2025 року Верховний Суд відмовив ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду від 22 квітня 2025 року.

За загальним правилом повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (ч. 7 ст. 185 ЦПК України).

Як визначено ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Cам по собі факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку. Однак, при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду, яким чином діяла ця особа протягом зазначеного часу.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 705/124/23.

Усталеною є практика Верховного Суду, що сам по собі факт повернення поданої вперше апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, тому при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду, яким чином діяла ця особа протягом зазначеного часу. Суди мають враховувати, чи вчинялись особою, яка має намір подати апеляційну скаргу, усі можливі та залежні від неї дії у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень.

У постановах від 24 липня 2023 року (справа №200/3692/21), від 07 вересня 2023 року (справа №120/3679/22) Верховний Суд сформував висновок, відповідно до якого строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Як вже було зауважено апеляційним судом в ухвалі від 18 листопада 2025 року, таких умов ОСОБА_1 під час повторного звернення із апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції від 03 грудня 2024 року дотримано не було, враховуючи, що, зокрема, скаржник не усунув недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для її повернення, оскільки ним не сплачено за вдруге подану апеляційну скаргу судовий збір.

Згідно з ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та принципу остаточності судового рішення.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» констатував, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» наголошується, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення може бути підставою для висновку про пропуск строку з поважних причин; при цьому, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами-членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 цього Кодексу.

За п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Заявивши повторне клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, на переконання апеляційного суду, ОСОБА_1 не навів та не надав достатніх доказів поважності причин пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали суду.

Отже, недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі апеляційного суду від 18 листопада 2025 року, не усунуто, відтак у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2024 року у даній цивільній справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: О. В. Ковальчук

Судді: О. С. Панасюк

О. Ю. Береговий