Провадження № 2/557/123/2026
Справа № 557/1499/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2026 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Тишкуна П.В.

за участі секретаря судового засідання Гуменюк Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гоща в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Суть спору.

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 11140,48 грн. та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Стислий виклад позицій учасників справи.

Свої позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» обгрунтовує тим, що 22.10.2024 між сторонами укладено кредитний договір (оферти) №22.10-2024-, за яким ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 10000 грн. строком на 140 днів. Свої зобов`язання за договором позивач виконав, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів відповідачу. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконував, порядку погашення кредиту не дотримувався, що призвело до утворення заборгованості. Невиконання відповідачем умов договору дає право позивачу стягнути з нього заборгованість за кредитом у судовому порядку.

12.11.2025 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому в задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» просив відмовити в повному обсязі. Зокрема зазначив, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження перерахування коштів за договором, а також не надано доказів обгрунтування нарахування відсотків. Крім того, вважає, що вимога про стягнення з нього комісії за обслуговування кредиту не підлягає до задоволення, оскільки положення договору щодо такого обов`язку є нікчемними відповідно до норм ЗУ «Про споживче кредитування». Що стосується нарахованої позивачем пені (штрафу), то вважає їх безпідставними, оскільки згідно п.18 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України, в період дії воєнного, надзвичайного стану та у триденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, він звільняється від відповідальності визначеної ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені).

14.11.2025 від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив, у якій він вказує на безпідставність тверджень відповідача у відзиві та зазначає, що укладення кредитного договору та перерахування коштів для відповідача на виконання умов договору підтверджено належними доказами. ОСОБА_1 , заперечуючи перерахування йому кредитних коштів, не надав доказів цього - виписки по карткових рахунках у банківських установах, зокрема рахунку, який він зазначив у договорі, як номер особистого платіжного засобу. Щодо розміру заборгованості, то ТОВ «Споживчий центр» надано суду детальний розрахунок заборгованості за договором, який є належним доказом, як заборгованості так і її розміру. Заперечення відповідача щодо нарахованої неустойки вважає безпідставними, з огляду на те, що Законом України №3498-ІХ від 22.11.2023 було внесено зміни до Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» на підставі яких за договорами укладеними з 24.01.2024 кредиторам дозволено нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Гощанського районного Рівненської області від 05.09.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Протокольними ухвалами 12.11.2025, 22.12.2025 судові засідання відкладено.

Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання нез`явився та не повідомив суд про причини неявки у засідання.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, прийшов до наступних висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст.4 ЦПК України).

Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 22.10.2024-100000766 частиною якого є пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта); заявка кредитного договору №22.10.2024-100000766 (кредитної лінії); відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 22.10.2024-100000766 (кредитної лінії).

Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у сумі 10 000 грн. строком на 140 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту 10.03.2025. Сплата процентів: процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (надалі - «процентна ставка»), розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданного кредиту, розрахунок денної процентної ставки 0.82 % = (11539,77/10000)/140х100 %.

Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15 % від суми кредиту дорівнює 1500 грн.

Неустойка 100 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку).

У Договорі вказана адреса вебсайту кредитодавця https://sgroshi.com.ua/ua, зазначені реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів, а саме: 4314-14ХХ-ХХХХ-6426.

Позичальник підписав договір одноразовим ідентифікатором А694.

Відповідно до листа № 15-2608 від 26.08.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за допомогою системи iPay.uа - 544916146, 22.10.2024 11:18:33 на картку НОМЕР_1 перераховано кошти в сумі 10000 грн. Призначення платежу:видача за договором кредиту №22.10.2024-100000766.

Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним таГосподарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію`передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 3 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Як передбачено ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України.

З довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 22.10.2024-100000766 від 22.10.2024 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 становить 11140,48 грн. з яких: 5 000 грн. - основний борг, 2240,58 грн. - проценти (нараховані за період 22 жовтня 2024 року по 10 березня 2025 року), 3899,22 грн. - неустойка.

Вказану довідку-розрахунок суд вважає належним та допустимим доказом у справі.

Таким, чином відповідачем умови кредитного договору належно не виконувалися, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом та нарахованими відсотками.

Що стосується заперечень відповідача щодо правомірності нарахуування йому позивачем неустойки в розмірі 3899,22 грн. суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище договором передбачено неустойку: 100,00 грн., яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідач в особистому кабінеті на сайті ТзОВ «Споживчий центр» після ознайомлення з пропозицією (офертою) позичальника подав заявку на отримання кредиту, а згодом погодився з відповіддю (акцептом) про прийняття умов кредитного договору, тобто відбулося оформлення кредиту онлайн, що прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. ТзОВ «Споживчий центр» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор Е857, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов зазначеного вище кредитного договору. Послідовність дій сторін у цій справі під час укладення кредитного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі підтверджується складеним та підписаним структурним підрозділом ТзОВ «Споживчий центр» відповідно законодавства про електронну комерцію письмовим документом (роздрукований LOG FILE).

Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину. Правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемність) або він не визнаний судом недійсним.

Дійсно, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесеннязмін доПодаткового кодексуУкраїни таінших законодавчихактів Українищодо діїнорм наперіод діївоєнного стану» «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Відповідним законом також доповнено «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування п.6-1: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем».

Зазначений вище пункт Закону про споживче кредитування виключено Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року.

Натомість внесення змін чи виключення п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України не відбулося, тому в цій справі суд повинен дати мотивовану оцінку запереченням відповідача щодо правомірності нарахування йому ТзОВ «Споживчий центр» неустойки згідно з умовами кредитного договору між сторонами від 22.10.2024 № 22.10-2024-100000766, адже будь-яка сума неустойки за договорами про споживчий кредит починаючи з 24.02.2022 і впродовж усього терміну дії воєнного стану, який досі триває, що є загальновідомою обставиною, яка не потребує окремого доказування, підлягає обов`язковому списанню кредитодавцем навіть за відсутності з даного приводу заяви позичальника.

Суд раніше вказував у цьому рішенні, що передбачений договором платіж як неустойка встановлений: у фіксованій сумі 100,00 грн.; нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання; нарахування відповідного платежу проводиться незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до приписів ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися в тому числі неустойкою, порукою, гарантією, завдатком, заставою, при триманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання (ст.549 ЦК України).

Відтак, неустойка (як родове поняття) може передбачатися законом чи договором у цивільних правовідносинах лише у вигляді штрафу або пені. І штраф, і пеня можуть нараховуватися винятково у відсотках від суми невиконаного, несвоєчасно виконаного чи простроченого зобов`язання. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання не може встановлюватися у фіксованій сумі за жодних обставин. Нарахування неустойки незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання є неможливим.

Передбачена кредитним договором між сторонами в цій справі неустойка не відповідає жодному з наведених вище критеріїв та не може за своєю правовою природою вважатися неустойкою. Однак ніщо не перешкоджає суду платіж, який явно помилково названий кредитодавцем неустойкою в тексті договору, вважати окремим видом забезпечення виконання зобов`язання, про який сторони дійшли згоди. Знову ж таки, враховуючи закріплений у ст.204 ЦК України принцип правомірності кожного (за винятком нікчемного) правочину, суд не вправі з власної ініціативи поставити під сумнів законність відповідного виду забезпечення виконання зобов`язання. Зустрічних вимог до суду про недійсність оспорюваних умов кредитного договору, які передбачають сплату позичальником ОСОБА_1 у фіксованій сумі (100,00 грн.) грошових коштів за кожен день у разі невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання відповідач у справі не заявив.

При цьому, в п.18 «Перехідних та прикінцевих положень» ЦК України без сумнівів йде мова про обов`язок кредитодавця (позикодавця) списати боржнику нараховану з 24.02.2022 та під час дії воєнного стану в України неустойку у вигляді штрафу чи пені, які передбачені укладеними договорами кредиту (позики) та відповідають вимогам ст. 549 ЦК України.

Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №22.10.2024-100000766 від 22 жовтня 2024 року у розмірі 11140 (одинадцять тисяч сто сорок) гривень 48 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ).

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Тишкун П.В.