Справа № 461/6549/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Вортоломей І. Г., за участю секретаря судового засідання Бондаренко О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23 липня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1425-0808. Вказаний договір укладено за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» взяло на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб. Сума кредиту - 5000, 00 грн. Строк кредитування - 365 днів; базовий період - 15 днів; комісія за видачу кредиту 15,00% від суми кредиту; знижена відсоткова ставка 1,50 % в день; стандартна відсоткова ставка 1,50 % в день. При цьому в договорі вказано, що базовий період - це проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Кількість днів у базовому періоді вказана у договорі і визначена сторонами на підставі пропозиції кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання кредиту через веб-сайт кредитодавця. Зазначений кредитний договір між сторонами був укладений відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». 11 серпня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії №1425-0808, згідно з якою кредитодавець зобов`зується надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. Відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, ознайомлено з правилами надання споживчих кредитів та інших супутніх документів, які були підписані ОСОБА_1 . Також позивач вказував, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. ОСОБА_1 свої зобов`язання по договору не виконала, не надала своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості. У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 15 липня 2025 року становить 57026,00 грн та складається із простроченої заборгованості за кредитом 10000,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими відсотками 45526,00 грн, простроченої заборгованості по комісії за видачу кредиту 1500,00 грн.

Від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову в частині відсотків, штрафів, пені та платних послуг. Просить зобов`язати сплачувати її виключно тіло кредиту у розмірі 10000,00 грн без будь-яких додаткових нарахувань, у разі нарахування процентів обмежити загальну суму заборгованості не більше, ніж 20000,00 грн. У разі встановлення боргу обмежити стягнення трикратним розміром кредиту, зменшити суму до фактично отриманого кредиту та законних відсотків, оскільки їх сума значно перевищує суму основного боргового зобов`язання, тобто розмір боргу (збитків) є незначним в порівнянні з нарахованими відсотками. У разі стягнення судом реальної суми боргу надати можливість погасити частинами або шляхом мирової угоди. Зазначила, що є матір`ю одиночкою, є внутрішньо-переміщеною особою, має на утриманні двох дітей.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій просив повністю задовольнити позовні вимоги, оскільки відповідачкою договір укладено в добровільному порядку, з правилами та умовами вона ознайомлена в повному обсязі, підписала договір одноразовим ідентифікатором, тобто повністю погодилась з усіма умовами договору. Тип комісії одноразова комісія, тобто нараховується одноразово за надання кредиту, нарахування такої комісії відповідає вимогам чинного законодавства. В договорі чітко передбачено строк дії договору та проценти за користування кредитом. З розрахунку також вбачається, що штраф стосовно ОСОБА_1 не нараховувався. У період з 23 липня 2024 року по 27 липня 2024 року (включно) нарахування процентів відбувалось за стандартною процентною ставкою, яка становить 1.50%, відповідно до п. 4.10. Договору за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього договору. З 28 липня 2024 року відповідачкою було внесено платіж на погашення заборгованості у розмірі 6200,00 грн, з яких 450 грн було враховано на погашення заборгованості, 750 грн. на погашення одноразової комісії та 5000,00 грн було враховано на погашення основного боргу. У період з 28 липня 2024 року по 10 серпня 2024 року нарахування процентів не відбувалось. У період з 11 серпня 2024 року по 06 лютого 2025 року (включно) нарахування процентів відбувалось за Стандартною процентною ставкою, яка становить 1.50%, відповідно до п. 4.10. договору. У період з 07 лютого 2025 року по 13 липня 2025 року (включно) нарахування процентів відбувалось за стандартною процентною ставкою, яка становить 1.18%, відповідно до п.4.10. Договору за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше). Сплачуючи кредит, відповідачка вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину яких було реалізовано. Щодо прохання відповідачки про розстрочення виконання рішення, то воно є таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з того, що відповідно до частини 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувана чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Частиною 3 статті 435 ЦПК України зазначається, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Але відповідачем не було надано жодних належних доказів на підтвердження підстави для розстрочення виконання рішення суду. На момент укладення кредитного договору відповідачка усвідомлювала, що бере на себе грошові зобов`язання та повинна буде їх виконати у повному обсязі. Відповідачка добровільно погодилась на умови кредитування, отже мала розраховувати власні можливості та наслідки невиконання договору.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачка, належним чином повідомлена про розгляд справи, просила судові засідання проводити без її участі.

Враховуючи неявку всіх учасників судового розгляду, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 23 липня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1425-0808 продукту «Сreditkasa», в якому визначаються всі істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Вказаний договір укладено за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Згідно зі ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А7737 для підписання кредитного договору №1425-0808 від 23 липня 2024 року, правил відкриття кредитної лінії та інших супутніх документів. Відповідно до договору про відкриття кредитної лінії №1425-0808 кредит надано для задоволення власних потреб, сума кредиту - 5000, 00 грн; строк кредитування - 365 днів; базовий період - 15 днів; комісія за видачу кредиту 15,00% від суми кредиту; знижена відсоткова ставка 1,50 % в день; стандартна відсоткова ставка 1,50 % в день. Згідно з п. 10.2 договору у разі несплати позичальником у повному обсязі нарахованих відсотків за користування кредитом не пізніше останнього дня будь-якого базового періоду, з наступного дня подальше нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою до повного погашення позичальником заборгованості зі сплати процентів (а.с. 19-59).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі.

Позичальник засвідчила та гарантувала, що вона має відповідний фінансовий стан, володіє достатнім рівнем платоспроможності, необхідних для вчасного виконання нею визначених зобов`язань, не існує і їй не відомі обставини, які можуть негативним чином вплинути на виконання нею визначених зобов`язань або про будь які інші поточні або майбутні зобов`язання, які можуть мати пріоритет над виконанням визначених зобов`язань.

Відповідачка не оспорювала умови договору, вони не визнані недійсними, у зв`язку з чим підлягають виконанню. Відповідно до вище наведеного обґрунтованим висновком є те, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачці.

11 серпня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії №1425-0808, згідно з якою кредитодавець зобов`зується надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. Стандартна процентна ставка 1,50%, знижена відсоткова ставка 1,50 % в день; стандартна відсоткова ставка 1,50 % в день. Денна процентна ставка 1,379 %. Строк кредитування 365 календарних днів. Додаткова угода підписана відповідачкою одноразовим ідентифікатором НОМЕР_1 (а.с. 66-72).

Листом АТ КБ «Приватбанк» на адресу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підтверджено перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему LigPay на підставі договору від 02 грудня 2019 року № 4010 по платежах, зокрема, 23 липня 2024 року на суму 5000,00 грн, та 11 серпня 2024 року на суму 10000,00 грн, номер договору №1425-0808, номер карти НОМЕР_2 (а.с. 60-64).

Згідно з довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 23 липня 2024 року через систему LigPay ОСОБА_1 перераховано кредитні кошти на суму 5000,00 грн та 11 серпня 2024 року на суму 10000,00 грн за договором №1425-0808, номер карти НОМЕР_2 (а.с. 73).

28 липня 2024 року відповідачкою було внесено платіж на погашення заборгованості у розмірі 6200,00 грн, з яких 450 грн було враховано на погашення заборгованості, 750 грн. на погашення одноразової комісії та 5000,00 грн на погашення основного боргу, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №1425-0808 від 23 липня 2024 року (а.с. 74).

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А7737, А8166 (а. с. 19-64).

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору.

Відповідачка підтвердила виникнення своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного Кредитного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти, відповідачка не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором №1425-0808 від 23 липня 2024 року станом на 15 липня 2025 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 57026,00 грн та складається із 10000,00 грн основний борг, 45526,00 грн залишку по відсотках та 1500,00 грн залишку по комісії (а.с. 74-77).

Враховуючи наведене, доводи відповідачки про те, що позивачем не доведено факт укладення договору та погодження з його істотними умовами, суд відхиляє, оскільки матеріалами справи встановлено протилежне.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджується кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

У ч. 3 ст. 12, ст. ст. 76 - 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказів, які б спростували або поставили під сумнів правильність розрахунку заборгованості за додатковою угодою від 11 серпня 2024 року, матеріали справи не містять, відповідачкою теж не надано таких доказів, як і доказів повернення нею кредиту та сплати процентів, комісії за користування кредитними коштами у повному обсязі.

Таким чином, факт порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження.

Перевіривши вимогу позивача в частині стягнення процентів згідно з кредитним договором, суд встановив таке.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина 1 статті 1050 ЦК України).

Так, за умовами укладеної сторонами додаткової угоди від 11 серпня 2024 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надало ОСОБА_1 суму кредиту 10000 грн., а остання зобов`язалась повернути гроші у повному обсязі протягом 365 днів до 10 серпня 2025 року, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 60330,00 грн та включає в себе: суму кредиту 10000,00 грн, комісію за видачу кредиту 1500,00 грн та проценти за користування кредиту 48830,00 грн (пункти 4.9, 4.11 кредитного Договору).

Сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідачка у межах строку кредитування з 11 серпня 2024 року по 10 серпня 2025 року за користування кредитними коштами (стаття 1048 ЦК України), отже, обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами у сумі 45526,00 грн. за період дії кредитного договору, визначений позивачем.

Невизнання відповідача вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом не підтверджується жодними обґрунтованими доказами, а містить лише заперечення щодо встановлення позивачем вимоги про сплату непропорційно великої суми відсотків.

Такі доводи відповідача про те, що встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочки у розмірі 1,5% є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», є безпідставними та підлягають відхиленню.

Волевиявлення сторони щодо підписання договору свідчить, що особа, яка погоджується укласти договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов договору.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори з споживачем умови, які є несправедливими. Однак, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідачка розуміла розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, що нею під сумнів не ставиться. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд дійшов до висновку, що договір про відкриття кредитної лінії № 1425-0808 від 23 липня 2024 року та додаткова угода від 11 серпня 2024 року укладені у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже вимога позивача про стягнення із ОСОБА_1 простроченої заборгованості за нарахованими процентами в сумі 45526,00 гривень підлягає задоволенню.

Щодо стягнення комісії суд зазначає таке.

У п. 2.6 додаткової угоди до договору про відкриття кредитної лінії №1425-0808 сторони погодили, що комісія за надання кредиту становить 15% від суми кредиту.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 (далі - Правила про споживчий кредит) банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (зокрема за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту плати за надання кредиту.

Тобто, стягненню із ОСОБА_1 також підлягає комісія за надання кредиту у сумі 1500,00 грн.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 2 ч. 1 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» між сторонами був укладений договір в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію".

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Положеннями ст. ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання і при цьому порушенні наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною першою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені ст. 625 ЦК України.

За умовами ст. ст. 1049 та 625 ЦК України після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Сторони договору на власний розсуд визначають його зміст, тобто, формують його конкретні умови, що не суперечать законодавству. Адже, дійсний та неоспорений договір є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідачкою у свою чергу не спростовано розмір кредитних коштів, доказів про відсутність заборгованості у розмірі, вказаному в розрахунку, суду не надано, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 57026,00 грн на користь позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. (сплачено відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» із застосуванням коефіцієнту 0,8) .

Крім того, відповідачка ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву просила суд врахувати її матеріальне становище та у разі ухвалення рішення надати розстрочку виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року №8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконується частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконання рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують, що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін.

Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.

За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. ст. 10, 81 ЦПК України саме заявник зобов`язаний довести зазначений предмет доказування, тобто виняткові підстави для розстрочення виконання судового рішення.

Як на підставу розстрочення виконання рішення суду відповідачка ОСОБА_2 посилається виключно на свій матеріальний стан, при цьому зазначає, що є матір`ю одиночкою, внутрішньо-переміщеною особою, її сім`я визнана малозабезпеченою, а єдиним джерелом доходу є державна соціальна допомога, коштів для сплати заявленої позивачем суми не має.

Проте, жодного доказу щодо свого дійсного матеріального стану відповідачка не надала, зокрема, наявність рухомого і нерухомого майна, доказів щодо відсутності інших доходів, довідки фіскальних органів про доходи, довідки про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідки фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо. Подання лише довідки №1306- від 17 червня 2025 року про внутрішньо переміщену особу, Витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, які самі по собі не свідчать про неможливість виконання рішення суду, в тому числі в примусовому порядку шляхом звернення стягнення на заробіток або майно відповідачки. Відповідачкою жодних доказів отримуваного нею доходу суду не надано, що відповідно унеможливлює вирішення питання щодо розстрочки виконання рішення. При цьому, суд звертає увагу, що за загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Суд звертає увагу, що норми чинного законодавства допускають розстрочення виконання рішення лише у виняткових випадках. Безпідставне розстрочення виконання рішення суду підриває правовий принцип своєчасного та повного виконання судового рішення у цивільній справі, що являється є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

З урахуванням викладеного суд не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідачки про розстрочення виконання рішення суду.

Крім того, за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, відповідачка не позбавлена можливості завернутись до суду з відповідною обґрунтованою заявою про розстрочення виконання рішення суду на стадії його виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 512, 514, 516, 526, 599, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 81, 141, 247, 265, 273, 274 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої як ВПО: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, ) загальну суму заборгованості за кредитним договором №1425-0808 від 23 липня 2024 року та додатковою угодою в розмірі 57026 (п`ятдесят сім тисяч двадцять шість) гривень 00 копійок та 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок сплаченого судового збору.

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І. Г. Вортоломей