УХВАЛА

07 січня 2026 року

м. Київ

справа № 752/26159/24

провадження № 61-27ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року (повний текст судового рішення виготовлено 23 грудня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що угрудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про захист прав споживачів, у якому просив:

- визнати, що договір, який оприлюднено комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року, не містить обов`язкових для нього істотних умов;

- визнати, що застосуванням у правовідносинах із позивачем договору, який оприлюднено у газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року, комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» порушує права позивача.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 1 Рішення Київради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» житлові послуги у Голосіївському районі м. Києва, включно із зазначеним вище будинком, надає відповідач, який застосовує договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, оприлюднений в газеті Київської міської ради «Хрещатик» № 99 (4695) від 14 липня 2015 року.

На думку позивача зазначений договір не містить обов`язкові для нього умови, зокрема, такі умови, які є істотними згідно частини першої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції № 1875-IV, яка діяла на дату оприлюднення договору): 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов`язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку.

Позивач стверджував, що відсутність істотних умов у вказаному вище договорі порушує його права на одержання необхідної інформації про продукцію, що передбачено частиною першою статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію.

Застосування у правовідносинах договору, у якому відсутні обов`язкові для нього істотні умови, на думку позивача є безумовним порушенням його прав. Наслідком застосування такого договору є неможливість отримання від відповідача якісних послуг, оскільки інформація про ці послуги та умови їх надання у договорі відсутні, що позбавляє позивача законних підстав для пред`явлення будь-яких вимог до відповідача.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено

02 січня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, через представника ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року , у якій просить скасувати постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Судувід 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що «предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання недійсним кредитного договору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Справа № 496/3134/19 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 496/3134/19 є малозначною у силу вимог закону … Отже, у малозначній справі здійснювати представництво особи в суді може особа, яка не є адвокатом».

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про захист прав споживачів.

Справа № 752/26159/24 є малозначною в силу вимог закону.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки внаслідок відсутності у договорі, який розглядається у справі, обов`язкових для нього істотних умов, зокрема, умов надання житлових послуг, їх кількості та якості, договір не можна використовувати для захисту прав споживачів.

Ця обставина призвела до злісного невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо ремонту покрівлі будинку, в якому я проживаю за адресою АДРЕСА_2 .

Внаслідок зазначеного, квартира багато років заливалася водою з даху і стала непридатною до проживання через появу в ній небезпечного для здоров`я грибка, що підтверджується висновком Інституту мікробіології та вірусології імені академіка Заболотного (додаток 1) та фотографією поточного стану квартири № 93 .

Зазначений висновок є фрагментом звіту Інституту мікробіології та вірусології імені академіка Заболотного, який був зроблений на замовлення структурного підрозділу відповідача ТОВ «Квартет ЛТД». Оригінал звіту знаходиться у зазначеному структурному підрозділі відповідача.

Зазначений договір використовується не тільки відповідачем, а всіма комунальними постачальниками житлових послуг міста Києва, що підтверджується їх переліком у публікації договору на сторінках 6…7 газети «Хрещатик» №99 (4695) від 14 липня 2015 року, і тому застосування цього договору порушує не тільки права скаржника, а й права кількох мільйонів інших споживачів житлових послуг міста Києва.

Без касаційного перегляду та скасування незаконного рішення Київського апеляційного суду фактично буде узаконена небезпечна для суспільства судова практика, яка проявилася при розгляді даної справи і за якою незаконне рішення суду першої інстанції було механічно скопійовано судом другої інстанції без його повноцінного розгляду, що є явним порушенням права громадян на справедливий і компетентний суд та касаційне оскарження, передбаченого Загальною декларацією прав людини вiд 10 грудня 1948 року ООН, Конвенцією про захист прав людини та основних свобод вiд 04 листопада1950 року Ради Європи та Конституцією України.

Відповідно до статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Викладене свідчить про те, що захист моїх прав і прав мільйонів інших споживачів житлових послуг міста Києва та забезпечення законності рішень судової гілки влади не може вважатися малозначною справою.

Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, у чому проявляється значний суспільний інтерес. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що справа становить значний суспільний інтерес.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про захист прав споживачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат