Провадження № 2-ві/638/7/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Шамраєва М.Є., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Герасимчука Олега Олександровича про відвід судді Шевченківського районного суду м. Харкова Смирнова В`ячеслава Анатолійовича у цивільній справі зза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В :

У провадженні судді Шевченківського районного суду м. Харкова Смирнова В.А. перебуває вказана цивільна справа. 23.12.2025 до суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Герасимчука Олега Олександровича надійшла заява про відвід головуючого судді Смирнова В.А. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Харкова Смирнова В.А від 25.12.2025 указану заяву про відвід визнано необґрунтованою та постановлено передати її для вирішення питання суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2025 заява про відвід судді Смирнова В.А. передано в провадження судді Шамраєва М.Є.

Вивчивши заяву про відвід, суд дійшов наступного висновку.

Заява про відвід мотивована порушенням суддею Смирновим В.А. пстроків розгляду справи безпідставністю відкладення судових засідань.

На переконання заявника указані обставини викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді, що є згідно з п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК підставою для його відводу, оскільки викликають обгрунтовані сумніви в його об`єктивності та неупередженості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Відповідно до ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Як визначено ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід має бути вмотивованим.

Стандарт неупередженості (безсторонності) ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини.

Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини, адже відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Дійсно згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

У судовій практиці використовується презумпція особистої безсторонності суду, яка передбачає такий стан, допоки не надано доказів протилежного (зокрема, ухвала ВС від 15 липня 2019 р. у справі № 9901/116/19).

Відтак суд не погоджується з доводами заявника про те, що нічим не підкріплений сумнів сторони в безсторонності судді за практикою Європейського суду з прав людини повинен мати наслідком задоволення заяви про відвід.

У рішенні у справі «Бочан проти України» від 3 травня 2007 року ЄСПЛ вказує, що безсторонність, у значенні, наведеному в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви із цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів.

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі «Мироненко та Мартиненко проти України». У пунктах 66, 69, 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, такі природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в безсторонності судді.

Як визначено ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом.

Відвід, що розглядається, заявлений на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України у зв`язку з наявністю, на думку заявника, інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Обґрунтовуючи наявність таких обставин, заявник посилається на порушення строку розгляду справи та безпідставність відкладення судових засідань.

Як убачається з матеріалів справи, судові засідання у справі відкладались у зв`язку з неявкою учасників справи.

За змістом ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Тож відкладення розгляду справи є процесуальним рішенням судді, незгода з яким відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу.

Суд зазначає, що одним із найважливіших принципів судочинства є принцип - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника справи можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, правова позиція яких його не влаштовує.

Відтак суд доходить висновку, що наведені у заяві про відвід мотиви не можуть слугувати підставою для відводу судді Смирнова В.А., оскільки ґрунтуються виключно на оціночних судженнях заявника, будь-які факти прояву суддею упередженості чи небезсторонності заявником не доведені.

Керуючись ст. 36, 40 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Герасимчука Олега Олександровича про відвід судді Смирнова В.А. у цивільній справі зза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарження не підлягає.

Суддя Шамраєв М.Є.