УХВАЛА

09 січня 2026 року

м. Київ

справа № 545/2716/24

провадження № 61-108ск26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Малофєєв Артем Іванович, на постанову Полтавського апеляційного суду

від 10 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати:

будинок загальною площею 108,3 кв. м, житлова площа 48, 4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя;

земельну ділянку площею 0,1481 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (кадастровий номер: :05:001:0161) за адресою: АДРЕСА_2 , об?єктом спільної сумісної власності подружжя;

за нею як за подружжям право власності на 1/2 житлового будинку загальною площею 108,3 кв.м., житловою площею 48, 4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

за нею як за подружжям право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0, 1481 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (кадастровий номер: :05:001:0161) за адресою: АДРЕСА_2 .

У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, в якому просив визнати житловий будинок загальною площею 108,3 кв. м, житловою площею 48,4 кв.м із господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , його особистою приватною власністю та стягнути з ОСОБА_3 усі документально підтверджені судові витрати.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 житлового будинку загальною площею 108,3 кв.м, житловою площею 48,4 кв.м з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 житлового будинку загальною площею 108,3 кв.м, житловою площею 48,4 кв.м з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки

площею 0,1481 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер: :05:001:0161 за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,1481 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер: :05:001:0161 за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання житлового будинку особистою приватною власністю відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04 липня 2025 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено.

Визнано житловий будинок загальною площею 108,3 кв. м, житловою

площею 48, 4 кв.м з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 3405188), особистою приватною власністю ОСОБА_4 .

Вирішено питання щодо судових витрат.

30 грудня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Малофєєв А. І., засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року, в якій поросить скасуватипостанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції або передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги заявницею не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпунктів 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у 2024 році та заявляла дві позовні вимоги майнового характеру (визнання права власності на 1/2 частину будинку; визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки).

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом також у 2024 році та заявляв одну позовну вимогу майнового характеру.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

ОСОБА_1 оскаржує рішення суду апеляційної інстанції у повному обсязі, як в частині первинного, так і в частині зустрічного позову.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 3028,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1 211,20 грн, 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 15 140,00 грн).

Отже, за подання касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір:

1) за позовну вимогу за первинним позовом - у розмірі 1 % від ціни спірного майна (1/2 вартості будинку + 1/2 вартості земельної ділянки) помноженого на 200 %;

2) за позовні вимоги зустрічної позовної заяви - у розмірі 1 % від ціни спірного майна (вартість будинку) помноженого на 200 %.

З поданої касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання (відсутнє визначення вартості житлового будинку та земельної ділянки), у зв`язку з чим заявниці при сплаті судового збору необхідно підтвердити розмір судового збору належними доказами (майнова оцінка нерухомого майна або інші належні докази).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції стягнув з ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 200 грн. Виходячи з цієї суми, розмір судового збору за подання касаційної скарги на постанову апеляційного суду у частині вирішення первісного і зустрічного позову може складати: 2 200 х 2 х 200% = 8 800 грн.

Оскільки заявницею до касаційної скарги додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2 442,40 грн, то ОСОБА_1 слід доплатити судовий збір за подання касаційної скарги, розмір якого має бути визначений відповідно до вимог закону.

Також суд звертає увагу заявниці на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження доплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Неусунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.

Враховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявниці строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Малофєєв Артем Іванович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 23 січня 2026 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников