Справа № 346/5812/24
Провадження № 2-з/354/2/26
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

09 січня 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ковалюк О.М.,

за участю секретаря судового засідання Стремінської А.І.,

розглянувши заяву адвоката Тарасюка В.М. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та застосування наслідків недійсності договорів, про скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельних ділянок,

в с т а н о в и в:

В провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області перебуває справа №346/5812/24.

08.01.2026 від представника позивача надійшло клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0936 площею 0,64 га й на земельну ділянку з кадастровим номером :21:001:0935 площею 0,01 га та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим акредитованим суб`єктам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з відчуженням, іпотекою чи іншим обтяженням речових прав щодо цих ділянок.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що в провадженні суду перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та застосування наслідків недійсності договорів, про скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав, визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельних ділянок. Предметом спору є земельні ділянки, які, на переконання позивача були незаконно сформовані шляхом накладення на належну йому земельну ділянку на підставі підроблених документів, а саме: земельні ділянки з кадастровим номером :21:001:0935 площею 0,01 га та з кадастровим номером :21:001:0936 площею 0,64 га.

Станом на момент подання цієї заяви речове право власності на ці земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_2 . Як вбачається з матеріалів справи, спірні земельні ділянки за короткий проміжок часу були неодноразово відчужені. Первинна реєстрація відбулась 16.10.2018 за ОСОБА_3 , в подальшому земельна ділянка площею 0,64 га була продана ОСОБА_4 01.11.2018, а 26.04.2019 ОСОБА_2 . Земельна ділянка площею 0,01 га була продана 23.01.2023 ОСОБА_5 , а згодом ОСОБА_2 27.02.2023.

Якщо під час судового розгляду ОСОБА_2 відчужить спірні земельні ділянки на користь третіх осіб, позивач змушений буде подавати нові позови для витребування майна від нових власників, що призведе до затягування судового процесу та необхідності ініціювання нових судових проваджень.

Вважає, що такий захід забезпечення позову у вигляді арешту є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки спір стосується саме права власності на це майно і арешт не перешкоджає користуванню земельними ділянками, а лише обмежує право розпорядження ними під час розгляджу справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви, вважаю за необхідне у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише у разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 17.10.2018, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії. Позивач звернувся з вимогою забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії пов`язані з відчуженням, іпотекою чи іншим обтяженням речових прав щодо цих ділянок, посилаючись на те, що спірні земельні ділянки за короткий проміжок часу були неодноразово відчужені. Однак, як видно з матеріалів справи, з 2023 року до цього часу ці земельні ділянки належать ОСОБА_2 і незважаючи на подання позовної заяви у 2024 році до суду, не відчужувались. Доказів намірів відчуження спірних земельних ділянок третім особам суду не надано.

Відтак суд вважає необґрунтованим припущення заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову з урахуванням предмету позову та підстав позову, зокрема, враховуючи те, що майно вже відчужувалося декілька разів, може призвести до затягування судового процесу та необхідності ініціювання нових судових проваджень.

Крім того, звертаючись до суду із цим позовом, позивач насамперед має на меті захистити своє право власності на земельні ділянки, які вважає належними йому. Однак в матеріалах справи міститься інформація про факт передання позивачем ОСОБА_1 як внеску в статутний фонд ТОВ «Садиба на схилі» земельної ділянки за кадастровим №:22:001:0577 площею 0,6400 га, розташованої в с. Поляниця Надвірнянського району та її реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності даного Товариства, згідно з витягом №437642320 від 31.07.2025, яка була придбана у 2009 році, і де з 2018 року, на його думку, незаконно відображені неіснуючі земельні ділянки з кадастровим номером :21:001:0935 площею 0,01 га та з кадастровим номером :21:001:0936 площею 0,64 га, які в даний час зареєстровані на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

В заяві про забезпечення позову, зазначається, що предметом спору є земельні ділянки, які, на переконання позивача були незаконно сформовані шляхом накладення на належну йому земельну ділянку на підставі підроблених документів. Однак, як зазначено вище, заявник не є власником земельної ділянки, яку він вважає розташованою на місці неіснуючих земельних ділянок з кадастровим номером :21:001:0935 площею 0,01 га та з кадастровим номером :21:001:0936 площею 0,64 га, які в даний час зареєстровані на ім`я відповідача ОСОБА_2 , відтак на переконання суду не має права звернення з такою заявою про застосування заходів забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів, викладених в заяві про забезпечення позову щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 154, 260, 353, 354 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Тарасюка В.М. про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча суддя: Оксана КОВАЛЮК