Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5170/25
Номер провадження 2-п/711/7/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Петренка О.В.,

за участю секретаря судових засідань Дмитренка О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скользнєвої Валерії Владиславівни про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 серпня 2025 року в цивільній справі №711/5170/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2025 року в цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором було ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги були задоволені частково.

22 грудня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Скользнєва В.В. подала до суду заяву про перегляд заочного рішення, в якій просить суд поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, постановити ухвалу, якою скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2025 року, а справу призначити до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (вхідний №51816, а.с.118-122).

Прохання про скасування заочного рішення представник відповідача обгрунтовує тим, що в матеріалах справи відсутні розписки відповідача про отримання судових повісток з поміткою про дату їх вручення, а тому не можна вважати відповідача належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Також представник відповідача в заяві про перегляд заочного рішення зазначає про те, що відповідач вже давно не проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 . З 2024 року ОСОБА_1 фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується актом про фактичне місце проживання від 17.12.2025, що підписаний головою правління ОСББ «Нове життя 2008» Бутко В.І.

У зв`язку з цим, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Скользнєва В.В. робить висновок, що оскільки відповідач не отримував судових повісток, він був позбавлений можливості бути присутнім у судовому засіданні та надавати свої заперечення і докази проти позовних вимог, що призвело до ухвалення заочного рішення без з`ясування істотних обставин справи. Водночас повернення судових повісток з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не може вважатися належним повідомленням відповідача. Вказане підтверджується постановою Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №127/2871/16-ц.

Також представник відповідача в заяві про перегляд заочного рішення зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно кредитного договору. Доданий до матеріалів лист від ТОВ «ФК «Контрактовий дім» не є належним доказом отримання відповідачем коштів, оскільки вказане повідомлення не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

У цьому контексті представник відповідача звертає увагу суду на те, що надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості не підтверджені належними доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.

У зв`язку з цим, представник відповідача робить висновок, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відсутні належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують отримання відповідачем коштів згідно вказаного договору, тобто докази існування між сторонами договірних правовідносин, а тому відсутні правові підстави для стягнення коштів.

Також представник відповідача адвокат Скользнєва В.В. у заяві про перегляд заочного рішення зазначає про те, що долучені до матеріалів справи реєстри боржників не є належним чином оформленими. У цьому контексті представник відповідача акцентує увагу суду на тому, що реєстр боржників до договору факторингу № 27.01/25-Ф складається з трьох аркушів, який належним чином не оформлений. У даному документі інформація щодо відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором №7981865 жодним чином не засвідчена підписами та печатками сторін; печатки з підписами сторін договору факторингу містяться на окремому аркуші.

Підсумовуючи викладене, представник відповідача робить висновок, що позивачем не доведено факт передачі прав вимоги первісним кредитором щодо боржника ОСОБА_1 .

Також представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Скользнєва В.В. зазначає про те, що відшкодування, заявлених представником позивача, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі, що обумовлений сторонами у відповідній угоді, є завищеним та необґрунтованим, а також неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.

З огляду на викладене представник відповідача адвокат Скользнєва В.В. просить суд поновити відповідачу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.12.2025 поновлено відповідачу ОСОБА_1 процесуальний строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення; прийнято до розгляду заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скользнєвої Валерії Владиславівни про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 серпня 2025 року в цивільній справі №711/5170/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором; призначене судове засідання з розгляду заяви про перегляд заочного рішення о 10 год 00 хв 06 січня 2026 року (а.с.129).

30 грудня 2025 року позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс», через підсистему «Електронний суд», були подані заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, у прохальній частині яких цей учасник справи просить суд залишити заяву без задоволення (вхідний №53135/25, а.с.136-140).

Заперечення обгрунтовані тим, що в рішенні Придніпровського районного суд м.Черкаси від 21.08.2025 вказано «Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 21 серпня 2025 року о 16 год 00 хв не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав, відзиву до суду не направив». Отже, матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про судову справу.

Також позивач звертає увагу суду, що на сьогодні користувач мобільного застосунку "Дія" як учасник судового процесу отримує повідомлення з інформацією про назву та адресу суду, номер зали судового засідання, єдиний унікальний номер справи, суть спору та сторони у справі, судові рішення.

Згідно п.3 Положення про Єдиний державний веб-портал електронних послуг користування Порталом Дія здійснюється на безоплатній основі цілодобово сім днів на тиждень, крім випадків проведення модернізації або планових і позапланових профілактичних та/або технічних робіт, пов`язаних із усуненням технічних та/або методологічних недоліків чи технічного збою в роботі.

У зв`язку з цим, позивач робить висновок, що підстави для перегляду заочного рішення у справі є недоведеними.

Щодо доказів перерахування кредитних коштів, то позивач у запереченні зазначає про те, що ТОВ «Авентус Україна» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, а тому відповідна операція була здійснена ТОВ ФК «Контрактовий Дім» на підставі укладеного між сторонами договору.

Дана обставина підтверджується листом від ФК «Контрактовий Дім», відповідно до якого 12.06.2024 було перераховано грошові кошти згідно договору № 7981865 у розмірі 15 000,00 грн на картку № НОМЕР_1 .

Також позивач звертає увагу суду на те, що ані первинний кредитор, ані позивач не є банками та на них не розповсюджується дія Закону України «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим, кредитодавець є небанківською фінансовою установою, діяльність якого регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів.

У зв`язку з цим, позивач робить висновок, що твердження представника відповідача про відсутність в матеріалах справи виписки по картковому рахунку споживача є помилковим.

У цьому контексті, позивач у запереченні зазначає про те, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Зокрема, відповідач мав можливість здійснити запит до банку про наявність у нього карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування.

З огляду на викладене, позивач робить висновок, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень.

Щодо твердження представника відповідача щодо неналежного оформлення реєстру боржників у вигляді витягу, то позивач у запереченні зазначає про те, що ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом грошової вимоги до відповідача, що підтверджується належними доказами. Всі документи щодо вимоги за договором про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 були надані правонаступнику та долучені до позовної заяви.

Також позивач у запереченні на заяву про перегляд заочного рішення посилається на те, що враховуючи, що спір виник виключно через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду, тому заявлена до стягнення сума витрат позивача на правову допомогу є обґрунтованою та співмірною зі складністю даної справи, натомість, зворотного відповідачем не доведено, а тому підстави для відмови у задоволенні вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу відсутні.

Представник позивача Сердійчук Я.Я. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як безпосередньо позивача, так і його представника Сердійчук Я.Я. в підсистемі «Електронний суд», що були отримані цими учасниками справи 02.01.2026 (а.с.144 зворот, 145 зворот).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Скользнєва В.В. у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а саме: шляхом направлення судових повісток про виклик до суду до електронних кабінетів як відповідача ОСОБА_1 , так і його представника адвоката Скользнєвої В.В. у підсистемі «Електронний суд», що були отримані цими учасниками справи 02.01.2026 (а.с.146 зворот, 147 зворот).

Пунктом 2 ч.8 ст.128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Скользнєва В.В. були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Водночас 30.12.2025 представник відповідача адвокат Скользнєва В.В., через підсистему «Електронний суд», подала заяву, в якій просила здійснити розгляд заяви про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси без участі як відповідача, так і його представника, задовольнивши означену заяву (вхідний №53087/25, а.с.133-134).

Частиною 1 ст.287 ЦПК України передбачено, що неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення і додані до неї документи, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Так, згідно з ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.12.2025 поновлено відповідачу ОСОБА_1 процесуальний строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З аналізу означеної норми процесуального права суд зробив висновок, що для скасування заочного рішення необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Лише за сукупності цих двох умов можна констатувати, що наявні підстави для скасування заочного рішення.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 , починаючи з 30 серпня 2000 року, зареєстрований проживанням за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №1465728 від 10.06.2025, що отримана судом на виконання положень ч.8 ст.187 ЦПК України, для визначення територіальної юрисдикції (підсудності) позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором (а.с.77).

Цей юридичний факт не заперечує і представник відповідача адвокат Скользнєва В.В. у мотивувальній частині заяви про перегляд заочного рішення, зазначаючи при цьому, що відповідач вже давно не проживає за адресою місця реєстрації проживання (абз.2 стр.3 заяви, а.с.119).

У зв`язку з цим, 25.06.2025 суд здійснив направлення судової повістки про виклик у судове засідання разом із ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження на адресу реєстрації місця проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.81).

Проте означені документи повернулася до суду із зазначенням підстав їх повернення оператором поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (відбиток штемпеля датований 06.07.2025): адресат відсутній за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про повернення/досилання ф.20, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.85).

Судове засідання, що призначено було 21 липня 2025 року о 14 год 10 хв, не відбулося з підстав зайнятості складу суду в іншому судовому засіданні про що секретарем судового засідання складена відповідна довідка, яка знаходиться в матеріалах справи. Розгляд справи відкладений до 16 год 00 хв 21 серпня 2025 року (а.с.90).

У зв`язку з цим, суд здійснив направлення судової повістки про виклик у судове засідання 21.08.2025 на адресу реєстрації місця проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.91).

Проте судова повістка повернулася до суду із зазначенням підстав її повернення оператором поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (відбиток штемпеля датований 28.07.2025): адресат відсутній за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про повернення/досилання ф.20, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.94).

Пунктом 4 ч.8 ст.128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на те, що саме 28 липня 2025 року проставлено оператором поштового зв`язку у поштовому повідомленні відмітку про відсутність відповідача за адресою реєстрації місця проживання, беручи до уваги, що відповідач не повідомив суду іншої адреси для направлення поштової кореспонденції, тому суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату (21 серпня 2025 року), час (16 год 00 хв) і місце (м.Черкаси, вул. Гоголя, 316, 3-й поверх) судового засідання.

Твердження представника відповідача адвоката Скользнєвої В.В., викладене в заяві про перегляд заочного рішення, що відповідач, починаючи з 2024 року, проживає за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, судом відхиляється, оскільки, як вже зазначалося, єдиними відомим місцем реєстрації проживання відповідача ОСОБА_1 є квартира АДРЕСА_3 , до якої як позивачем, так і судом здійснювалося направлення відповідно позовної заяви з додатками (а.с.62, 63), так і ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження, а також і судових повісток про виклик до суду (а.с.85-89, 94).

Водночас фактичне проживання відповідача за адресою, що є відмінною від адреси місця його реєстрації проживання без повідомлення її учасником справи суду, не є підставою в розумінні ст.128 ЦПК України для здійснення направлення, зокрема як судових повісток, так і інших документів, на адресу фактичного проживання учасника справи, зокрема і відповідача.

Такий висновок суду грунтується на тому, що наразі відсутній реєстр фактичного місця проживання фізичних осіб, які є учасниками справи, що унеможливлює встановлення судом фактичного місця проживання відповідача ОСОБА_1 . Водночас матеріали справи не містять заяви відповідача про направлення йому кореспонденції за адресою фактичного проживання.

Не направлення судом повістки про виклик до суду до електронного кабінету відповідача обумовлено тим, що, станом як на день відкриття провадження в справі, так і на день ухвалення заочного рішення, відповідач ОСОБА_1 не мав зареєстрованого кабінету в підсистемі «Електронний суд». Такий кабінет відповідачем був зареєстрований вже після ухвалення заочного рішення, а саме: о 13 год 02 хв 02 грудня 2025 року, що підтверджується даними підсистеми «Електронний суд», роздруківку з якої представником відповідача долучено до заяви про перегляд заочного рішення (а.с.126).

Також суд відхиляє твердження представника відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду, що міститься в постанові від 20.06.2018 у справі №127/2871/16-ц, оскільки означена стосується повернення судової повістки «за закінченням терміну зберігання». Водночас у конкретній справі судові повістки, що направлялися на адресу місця реєстрації проживання відповідача, поверталися до суду з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи про день, час та місця розгляду справи в розумінні п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України.

У пункті 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року в справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) викладено правовий висновок, що умовами проведення заочного розгляду справи є: 1) належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання; 2) нез`явлення відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та 4) відсутність заперечень позивача проти такого вирішення справи. Лише в разі одночасного існування всіх перелічених умов суд може ухвалити заочне рішення в справі (частина перша статті 280 ЦПК України).

З аналізу положень ч.1 ст.280 ЦПК України у взаємозв`язку з практикою застосування Верховним Судом означеної норми процесуального права суд дійшов висновку про процесуальну можливість ухвалення заочного рішення суду при першій неявці відповідача.

У зв`язку з цим така обов`язкова умова для скасування заочного рішення як те, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзиву на позовну заяву з поважних причин, у конкретному випадку відсутня.

Щодо наступної обов`язкової умови для скасування заочного рішення, а саме: докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи, то суд зазначає про таке.

Представник відповідача у заяві про перегляд заочного рішення, в контексті означеної умови для скасування заочного рішення, вказує на те, що матеріали справи не містять належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів. У цьому контексті представник відповідача звертає увагу суду на те, що лист ТОВ «ФК «Контрактовий дім» не є належним доказом отримання відповідачем коштів, оскільки вказане повідомлення не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Проте, згідно ч.1,2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Як встановлено судом, позивачем до позовної заяви долучено належним чином посвідчену (п.27 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що затверджене Рішенням Вищої ради правосуддя № 1845/0/15-21 від 17.08.2021) копію листа ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 7/7230 від 28.01.2025, зі змісту якого судом встановлено, що 12.06.2024 о 13:17 год ТОВ «Авентус Україна» через ТОВ «ФК «Контрактовий дім» здійснило перерахування грошових коштів в сумі 15000 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ФК «Контрактовий дім»: , номер замовлення: 47407091, маска картки НОМЕР_1 .

Отже, виконання ТОВ «Авентус Україна» як первинним кредитодавцем обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 15 000 грн позичальнику ОСОБА_1 підтверджується довідкою, що надана ТОВ «ФК «Контрактовий дім», в якій останнє повідомляє ТОВ «Авентус Україна» про успішність операції згідно до договору з ТОВ «Авентус Україна» про надання споживчого кредиту №7981865 від 12.06.2024 ( а.с. 6-7).

Означена інформація узгоджується з даними, що містяться в листі ТОВ «Авентус Україна» від 12.03.2025, що адресований ТОВ «Факторинг Партнерс», відповідно до якого 12.06.2024 о 13 год 17 хв 08 сек було ініційовано перерахунок грошових коштів у сумі 15000 грн ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , через платіжну систему EasyPay з метою виконання умов кредитного договору №7981865 (а.с.9-10).

У вказаних засобах доказування зазначено про зарахування коштів у сумі 15 000,00 грн на картку № НОМЕР_1 , що збігається з номером картки, що була зазначена в договорі про надання споживчого кредиту №7981865 від 12.06.2024 (п. 2.1.), який був підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором С2747.

Будь-яких доказів на підтвердження невиконання позивачем умов договору про надання споживчого кредиту №7981865 від 12.06.2024 в частині перерахунку коштів представником відповідача до заяви про перегляд заочного рішення не долучено і клопотання про витребування відповідного засобу доказування не заявлено.

У зв`язку з цим, суд відхиляє означену підставу для скасування заочного рішення.

Щодо такої підстави для скасування заочного рішення як те, що долучені до матеріалів справи реєстри боржників не є належним чином оформленими, оскільки реєстр боржників до договору факторингу № 27.01/25-Ф складається з трьох аркушів, який належним чином не оформлений, то суд зазначає про таке.

У судовому засіданні був досліджений договір факторингу №27.01/25-Ф від 27.01.2025, що укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» як фактором та ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом (далі Договір факторингу, а.с.17-21).

Відповідно до п.1.1 Договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та Додатку №2 та є невід`ємною частиною Кредитного договору.

Згідно п.1.2 Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання Сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №3, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

27 січня 2025 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» як фактором та ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом підписано та скріплено печатками сторін акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу №27.01/25-Ф від 27 січня 2024 року (а.с.37).

Суд звертає увагу учасників справи, що з аналізу п.1.2 Договору факторингу суд встановив, що цим правочином момент набуття позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги до боржників, які зазначені у відповідних реєстрах, пов`язаний виключно з моментом підписання сторонами договору факторингу і акту прийому-передачі реєстру боржників та не пов`язує цей момент зі сплатою фактором на користь клієнта коштів на виконання умов Договору факторингу.

Крім того з платіжної інструкції кредитового переказу коштів № від 27.01.2025 суд встановив, що ТОВ «Факторинг Партнерс», на виконання умов Договору факторингу, сплатило ТОВ «Авентус Україна» 1 829 738,94 грн, що узгоджується із положеннями п.3.3 Договору факторингу (а.с.27).

Із витягу з Реєстру боржників від 27 січня 2025 року до Договору факторингу суд встановив, що ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №7981865 від 12.06.2024 у загальній сумі 49500 гривень, з яких: 15000 гривень 00 копійок - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27000 гривень 00 копійок - сума заборгованості за відсотками, та 7500 грн заборгованість за штрафами (а.с.38-41).

З аналізу означеного засобу доказування суд встановив, що він відповідає критеріями належності та допустимості, оскільки містить як електронні підписи представників ТОВ «Факторинг Партнерс» як фактора та ТОВ «Авентус Україна» як клієнта, а також електронні печатки означених юридичних осіб як сторін договору факторингу №27.01/25-Ф від 27.01.2025.

У зв`язку з цим, суд відхиляє твердження представника відповідача про неналежне оформлення реєстру боржників до договору факторингу № 27.01/25-Ф від 27.01.2025.

Щодо твердження представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скользнєвої В.В. про те, що відшкодування заявлених представником позивача витрат у розмірі обумовленого сторонами угодою є завищеним та необґрунтованим, а також неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт, що є підставою для скасування заочного рішення, то суд зазначає про таке.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/10120/24, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24).

Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (далі АО «Лігал Ассістанс») (а.с.50-52); 2) прайс-листа АО «Лігал Ассістанс», затверджений рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023 (а.с. 54); 3) заявки на надання юридичної допомоги № 630 від 01.04.2025 (а.с.45); 4) витягу з Акту № 9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025 (а.с.55-1).

У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги АО «Лігал Ассістанс» у справі щодо стягнення боргу за кредитним договором з відповідача ОСОБА_1 , суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості.

З аналізу статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 137 ЦПК України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 13.03.2025 у справі №275/150/22 (провадження № 61-13766св24).

За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що зменшення розміру витрат на правову допомогу, отриману позивачем у заявленому та доведеному обсязі, без відповідної заяви іншої сторони у спорі - відповідача, є порушення вимог статті 13, частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень ст.13, 137 ЦПК України викладений в постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №361/10208/23 (провадження № 61-12269св24), що судом застосовується з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.

Як встановлено судом із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи по суті заперечень щодо витрат на правничу допомогу до суду не подав, а також не подав і клопотання про їх зменшення.

Частиною 6 ст.137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, диспозиція ч.6 ст.137 ЦПК України визначає як підставу для зменшення судом витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не сам факт подачі клопотання (заяви) про зменшення означених витрат, а саме доведення неспівмірності таких витрат. Ба більше, доведення неспівмірності є обов`язком саме того учасника справи, який подав відповідне клопотання/заяву.

У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що сам по собі факт віднесення судом даної справи до малозначних справ і її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін безумовно не свідчить про неспівмірність наданих адвокатом послуг і виконаних робіт. Водночас, суд відзначає той факт, що надані АО «Лігал Ассістанс» послуги та виконані роботи стосувалися виключно надання правничої допомоги позивачу ТОВ «Факторинг Партнерс» саме у межах цивільної справи №711/5170/25.

Водночас, положеннями п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 49500 грн, проте судом позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» задоволено частково, в розмірі 38 175 грн, що складає 77,12% від ціни позову (38 175 грн /49 500 грн), тому суд дійшов обгрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача, керуючись п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 12 339,20 грн (16000 х 0,7712).

У зв`язку з цим, суд відхиляє означену підставу для перегляду заочного рішення та його скасування.

Інших підстав для скасування заочного рішення в розумінні ч.1 ст.288 ЦПК України представником відповідача в заяві про перегляд заочного рішення не зазначено, а відповідно суд і не надає їм правовий аналіз.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що і друга обов`язкова умова для скасування заочного рішення, передбачена ч.1 ст.288 ЦПК України, у конкретному випадку відсутня, оскільки відповідачем не було долучено до заяви про перегляд заочного рішення доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи судом.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що підстави для перегляду заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.08.2025, яке ухвалене в справі №711/5170/25, передбачені ч.1 ст.288 ЦПК України, відсутні, а тому, керуючись п.2 ч.3 ст.287 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. 76, 128, 259, 260, 261, 272, 287, 288, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

залишити без задоволення заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скользнєвої Валерії Владиславівни про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 серпня 2025 року в цивільній справі №711/5170/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та апеляційному оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали складений 06 січня 2026 року.

Суддя: О. В. Петренко