Справа № 721/790/25
Провадження 2/721/17/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Путильський районний суд Чернівецької області у складі головуючої судді Стефанко У.Д., за участю секретаря судового засідання Серотюк Д. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості до відповідача ОСОБА_2 .

В обґрунтовування позовних вимог зазначає, що між нею та відповідачем був укладений договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого, вона передала відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 28000 доларів США, 5000 Євро та 50000 грн. Строк повернення грошових коштів був установлений до 01.06.2022. Відповідач у вказаний договором строк кошти не повернув, свої зобов`язання не виконав.

12.07.2022 року з метою врегулювання спору, між ними було укладено договір про реструктуризацію заборгованості та погоджено Графік повернення коштів. На підтвердження умов вказаного договору відповідачем була власноручно написана розписка від 12.07.2022, де останній підтвердив отримання позики у ОСОБА_1 вищезазначених коштів, які зобов`язався повернути до 01.06.2022, та визнав існування вказаної заборгованості. Також у розписці відповідач, з урахуванням договору про реструктуризацію боргу, зобов`язався повертати борг частинами щомісячно, дотримуючись графіку наведеному в договорі.

У зв`язку з невиконанням відповідачем узятих на себе боргових зобов`язань, просила стягнути із останнього заборгованість у розмірі: 50000 грн, 28000 доларів США та 5000 Євро і витрати зі сплати судового збору.

04.11.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому позов не визнав, зазначаючи підставу відмови у позові - відсутність оригіналу розписки, що підтверджує факт передачі коштів та будь-яких банківських або документальних підтверджень факту передачі грошей (розписка, квитанції, банківські перекази, тощо). Зазначав, що особисто не знайомий із позивачкою, ніколи не мав із нею жодних фінансових чи побутових відносин, а обставини, пов`язані з підписанням документів, виникли унаслідок тиску з боку зятя позивачки ОСОБА_3 , з яким відповідач у 2018 році мав фінансові відносини та на вимогу якого і підписав заздалегідь підготовлені ним документи без усвідомлення реальних юридичних наслідків та фактичного отримання коштів. Вважає реструкторизацію боргу похідною від основного зобов`язання, що без існування основного боргу не породжує правових наслідків. Категорично заперечував факт отримання будь-яких коштів від позивачки, особистого знайомства із нею та з огляду на відсутність доказів передання позивачкою коштів відповідачу, просив у задоволенні позову відмовити.

26.11.2025 року від позивачки до суду надійшла відповідь на відзив, у якому зазначала, що на підтвердження існування боргу відповідача перед нею надала суду оригінали розписки та письмового договору про реструктуризацію заборгованості від 12.07.2022, які за змістом і формою відповідають вимогам законодавства, а також містять всю необхідну інформацію, що дає можливість підтвердити фінансові правовідносини сторін. Твердження відповідача щодо відсутності комунікації із нею та особистого знайомства спрямовані на перекручування обставин справи та наявність у відповідача умислу на незаконне заволодіння її коштами. Просила задовольнити позов у повному обсязі.

У судове засідання позивачка не з`явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судове засіданні відповідач та його представник ОСОБА_4 не з`явилися. Судом неодноразово відкладався розгляд справи за клопотаннями сторони відповідача. 07.01.2026 від представника відповідача вкотре надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні, при цьому доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було, а відтак такі обставини не вважаються судом поважними причинами неявки у судове засідання.

Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови його належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. У разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

З метою дотримання розумних строків розгляду справи та недопущення порушення конституційних прав учасників справ на судовий захист, оскільки неодноразове відкладення розгляду справи буде суперечити принципу ефективності судового процесу, який направлено на недопущення затягування строків розгляду справи, підстав для відкладення розгляду справи не має.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 12 липня 2022 року ОСОБА_2 написав власноручно розписку про погашення заборгованості, відповідно до якої підтвердив отримання від ОСОБА_1 позики у розмірі 28000 доларів США, 5000 Євро та 50000 грн з терміном повернення до 01.06.2022 року. Станом на 12.07.2022 року його прострочена заборгованість складає 28000 доларів США, 5000 Євро та 50000 грн. Враховуючи підписання договору реструктуризації від 12.07.2022, зобов`язався повертати борг частинами щомісячно, дотримуючись графіку наведеного у договорі, починаючи з липня 2022 до повного погашення. Вказана розписка підписана ОСОБА_2 (а.с.26).

Відповідно до Договору про реструктуризацію заборгованості від 12.07.2022, між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 укладено вказаний договір, предметом якого є реструктуризація боргу позичальника на суму 28 000 доларів США, 5 000 євро та 50 000 гривень, які Позичальник згідно власноручно написаної ним розписки повинен був повернути Позикодавцю до 01.06.2022 року. Позичальник даним Договором підтверджує наявну у нього прострочену заборгованість перед Позикодавцем на суму 28000 доларів США, 5000 євро та 50000 гривень та зобов`язується здійснити погашення даної заборгованості на умовах, передбачених даним Договором ( п. 1-2 договору). Сторони дійшли згоди реструктурувати заборгованість на наступних умовах: (п. 3.1 договору) позичальник зобов`язався повернути позикодавцю борг частинами щомісячно згідно Графіку наведеному у цьому Договорі, а саме в період липня - серпень 2022 року щомісячно по 25000 грн; вересень 2022 - грудень 2024 року щомісячно по 1000 доларів США; січень - травень 2024 щомісячно по 1000 Євро. Указаний договір підписаний сторонами (а.с. 9-10).

Проте зазначені зобов`язання відповідачем не виконано, на час звернення до суду з даним позовом позивачці сума боргу не повернута.

Відповідно до ст. 202, 207 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, та вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 208 ЦК України, договір позики обов`язково необхідно вчиняти у письмовій формі. Розписка засвідчує лише факт отримання грошей або речей позичальником.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми; договір є укладеним з моменту передання грошей.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору, зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, від 10 серпня 2022 року у справі № 504/369/18.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Так, згідно зі статтею 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

У постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18), від 07 серпня 2019 року у справі № 753/22661/14 (провадження № 61-10263св19), від 11 червня 2020 року у справі № 753/20532/14-ц (провадження № 61-46033св18), від 17 лютого 2021 року у справі № 233/4822/18 (провадження № 61-20667св19), від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 266/5745/18 (провадження № 61-7017св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 640/9165/19 (провадження № 61-14705св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 570/5689/16 (провадження № 61-258св21) викладено такі правові висновки щодо застосування статті 545 ЦК України: у частині другій статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

Судом встановлено, що 12.07.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, оформлений виданою відповідачем письмовою розпискою (а.с. 26).

Оригінал розписки від 12.07.2022 знаходиться у матеріалах справи.

За умовами розписки, ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 у борг грошові кошти, які той відповідно до встановленого графіку виплат, згідно договору про реструктуризацію боргу від 12.07.2022, зобов`язувався повертати щомісячними платежами, а саме в період липня - серпень 2022 року щомісячно по 25000,00 грн; вересень 2022 - грудень 2024 року щомісячно по 1000 доларів США; січень - травень 2024 щомісячно по 1000 Євро. Вказаний договір власноручно підписаний сторонами (а.с. 71-71).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не визнаючи позовні вимоги, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження його недійсності чи факту не укладення. Розписка від 12.07.2022 не містить посилань на будь-які інші правовідносини між сторонами.

ОСОБА_2 , будучи повнолітньою дієздатною особою, мав чітко усвідомлювати правові наслідки видачі розписки про отримання у борг грошових коштів.

Отже, підписання боргової розписки відповідачем, за умови відсутності належних та допустимих доказів на спростування цього факту, свідчить про укладення сторонами договору позики на зазначених у ньому умовах, а також засвідчує отримання боржником від кредитора обумовленої цим договором суми грошових коштів. Такі висновки суду узгоджуються із Постановою Верховного суду від 03.05.2023 у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-10732св22).

Таким чином, з огляду на правову природу розписки від 12.07.2022, наявної у матеріалах справи вбачається, що при укладенні такого правочину сторонами було повністю дотримано форму правочину та зазначено всі істотні для такого виду договору умови. Відтак, суд приходить до переконання, що справжньою природою цієї розписки є саме отримання позики грошових коштів на умовах поворотності, строковості та безоплатності правочину, а тому твердження представника про недоведення факту передачі коштів і відсутність існування боргу є безпідставним, а відтак наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неповернутої суми боргу в розмірі 28000 доларів США, 5000 Євро та 50000 грн.

Посилання відповідача на відсутність особистого знайомства сторін, як підстави для відмови у позові, не спростовують наведених вище обставин та розцінюються судом як намагання відповідача уникнути цивільно-правової відповідальності. Відсутність доказів на підтвердження зазначених відповідачем у відзиві на позов обставин щодо вчинення відносно нього тиску при підписанні документів (розписки, договору про реструктуризацію боргу), ставить під сумнів такі твердження та не заслуговує на увагу.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

За таких обставин суд, з урахуванням принципу диспозитивності, на підставі встановлених обставин справи, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, що слугує підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума спаленого нею судового збору за подання позовної заяви у розмірі 14645,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,76, 81,133 ЦПК України , ст. ст. 625,1049,1050 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість за договором позики в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, 28 000 (двадцять вісім тисяч) доларів США та 5 000 (п`ять тисяч) Євро.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати у розмірі 14 645 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок п`ять) грн 00 коп на відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Уляна СТЕФАНКО