Провадження № 22-ц/812/32/26 Суддя першої інстанції Паньков Д.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 січня 2026 року м. Миколаїв Справа № 484/1836/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Біляєвій В.М.,

за участі представниці відповідачки Єрмоленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_2 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Панькова Д.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» (далі ТОВ «ФК «Суперіум») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 25 січня 2022 року ОСОБА_1 уклала з Акціонерним товариством «Укрсиббак» (далі - Банк, АТ «Укрсиббанк») Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського/рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0 (далі - Договір № 0).

Відповідно до пункту 1.1. Договору № 0, Банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває клієнту та обслуговує на умовах тарифного плану розміщеного на сайті й на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку, поточний рахунок, який обслуговується згідно цього Договору-анкети та Правил (договірних умов) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк».

Відповідно до пункту 1.2. Договору № 0, Банк встановлює ліміт овердрафту(надає кредит), на картковому рахунку клієнта, а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених цим Договором-анкетою та Правилами.

Відповідно до пункту 1.3. Договору № 0, Банк має право надавати, а клієнт отримувати послуги та/або сервіси Банку, в тому числі щодо кредитування, шляхом вчинення електронних правочинів з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем Банку в порядку, викладеному у Правилах.

Позичальниця, в порушення умов Договору № 0, свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим, АТ «Укрсиббанк» відступлено ТОВ «ФК «Суперіум», на підставі Договору факторингу від 26 червня 2024 року № 273 право вимоги до відповідачки за вищевказаним Договором.

Таким чином ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до відповідачки та стало новим кредитором за вищевказаним Договором.

Загальна сума заборгованості відповідачки у відповідності до реєстру боржників до договору факторингу від 26 червня 2024 року № 273 складає 452 802.57 грн (заборгованість за основним боргом 219 002.49 грн, заборгованість за відсотками 233 800.08 грн, а всього 452 802.57 грн).

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 26 червня 2024 року № 273 позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 452 802.57 грн.

Позивачем не перераховувався вказаний розмір заборгованості по процентам та комісіям, оскільки вказаний в реєстрі боржників розмір заборгованості нарахований первісним кредитором до моменту передачі права вимоги.

Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Суперіум» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в загальному розмірі 452 802.57 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 серпня 2025 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Суперіум» заборгованість за кредитним договором від 08 червня 2021 року № 0 в розмірі 452 802,57 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 219 002,49 грн, заборгованість за відсотками 233 800,08 грн та судовий збір в розмірі 5 433,63 грн, а всього 458 236 грн 20 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що ТОВ «ФК «Суперіум» має право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення її заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2021 року № 0, укладеним між відповідачкою та АТ «Укрсиббанк». Договір факторингу у встановленому законом порядку відповідачкою не визнавався недійсним.

Крім того, представник відповідачки, заперечуючи проти наданих позивачем доказів, клопотань про витребування їх оригіналів суду не заявляла.

Також, відповідачкою не було надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, та спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Не погодившись з рішення суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка жодного договору з ТОВ «ФК «Суперіум» не укладала і про те, що дане товариство набуло право нового кредитора до позичальниці за кредитними договорами, та жодного повідомлення ні від ТОВ «ФК «Суперіум», щодо зміни редитора їй не надходило.

Жодного розрахунку заборгованості ані за тілом кредиту, ані по нарахованих відсотках, до позовної заяви позивач не надає.

Станом на дату подачі позову позивачем не можливо встановити розмір заборгованості відповідачки перед позивачем.

Між ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк» було укладено Договір анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування від 08 червня 2021 року № 0, а не від 25 січня 2022 року

Відповідачкою була оплачена заборгованість, відповідно до графіку. Таким чином, з наданих позивачем документів не можливо встановити розмір заявленої до стягнення заборгованості. Без надання деталізованого розрахунку заборгованості відносно відповідача відсутні підстави для прийняття заявленої позивачем заборгованості, оскільки із вказаної заборгованості неможливо прослідкувати порядок її нарахування

В самому договорі факторингу від 26 червня 2024 року № 273 не зазначено про передання ТОВ «ФК «Суперіум»» права вимоги за кредитним договором від 08 червня 2021 року № 0

Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що до нього взагалі перейшло право вимоги до відповідачки за договором факторингу від 26 червня 2024 року № 273.

Довідка за заборгованістю ОСОБА_1 від 01 квітня 2025 року № 01/04-2025-8/1 була сформована ТОВ «ФК «Суперіум»» в односторонньому порядку та не містить підпису уповноваженої особи АТ «Укрсиббанк», а також будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор. Фактично додана довідка є документом, що надрукована позивачем та підписана його керівником, що не є ідентичним копії оригінального документу.

Позивачем не надано до суду належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що на виконання умов кредитного № 0 між відповідачкою та АТ «Укрсиббанк» відповідачці була перерахована сума кредиту кредитором, тобто отримання нею грошових коштів.

Жодного підтвердження того, що ліміт кредитування був збільшений до 200 000,00 грн, та що відповідачка отримувала збільшений кредит на свою картку та користувалась таким лімітом позивачем не надано.

З наданої у виписках інформації вбачається, що позивач самостійно збільшував суму кредитування, а саме зараховував якісь кошти, а потім сам же забирав ті кошти назад, що, як варіант, призвело до штучного збільшення суми кредитування.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представниці відповідачки, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 08 червня 2021 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Укрсиббанк» Договір№ 0, відповідно до якого, позичальник отримала кредит у розмірі 14 000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту, строком до 20 червня 2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. В свою чергу, відповідачка зобов`язалася своєчасно повернути кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно цього договору.

Анкета-заявка на надання споживчого кредиту від 08 червня 2021 року, Договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського/рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) від 08 червня 2021 року № 0, додаткова угода до Договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського/рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) від 08 червня 2021 року № 0, паспорт споживчого кредиту інформаційний лист від 08 червня 2021 року, довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 08 червня 2021 року були підписані ОСОБА_1 , що останньої не заперечується.

Відповідно до пункту 1.4. Договору № 0, правила після підписання сторонами Договору- анкети, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи Договір-анкету, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами Договору, які викладені в цьому Договорі-анкеті та в Правилах. Підписи сторін під цим Договором- анкетою вважаються одночасно підписами під правилами, при цьому, після підписання сторонами цього Договору-анкети, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього Договору-анкети. Терміни, що вживаються в цьому Договорі-анкеті мають значення, надане їм у Правилах.

26 червня 2024 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено договір факторингу № 273, у відповідності до умов якого, АТ «Укрсиббанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Суперіум» за плату, а ТОВ «ФК «Суперіум» приймає належні АТ «Укрсиббанк» Права вимоги до Боржників, вказані у Реєстрі(ах) Боржників.

Згідно пункту 2.2 вказаного договору прав вимоги, які клієнт відступає фактору, відступаються в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами у паперовому вигляді.

Відповідно до пункту 4.1 договору право власності на права вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у фактора виникає з моменту підписання Акту приймання передачі прав вимоги.

Згідно реєстру боржників до Договору факторингу від 24 липня 2024 року № 273 (витяг з реєстру боржників додається), ТОВ «ФК «Суперіум» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 452 802,57 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 219 002,49 грн, заборгованість за відсотками 233 800,08 грн. Вказаний реєстр підписаний сторонами.

В матеріалах справи наявна платіжна інструкція в національній валюті від 26 червня 2024 року № 456 згідно якої ТОВ «ФК «Суперіум» перерахувало АТ «Укрсиббанк» грошові кошти в розмірі 2 095 603,31 грн в якості оплати за договором факторингу від 26 червня 2024 року № 273.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим утворилась кредитна заборгованість. Апеляційний суд з таким висновком погоджується та зауважує на наступному.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із частинами 1 та 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 12 ЦПК України судочинство у судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19).

Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ЦПК України, втрачає сенс.

Судом встановлено, що 08 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Укрсиббанк» з Анкетою-заявою про надання споживчого кредиту на 24 місяця з сумою кредитного ліміту 6 000 грн. Також просила надати їй споживчий кредит із суми кредитного ліміту 5 905 грн строком на 6 місяців.

В той же день між цими сторонами було укладено Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського/рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0.

За умовами кредитування відповідно до пункту 2.1 цього Договору ліміт кредитування встановлюється у розмірі 14 000 грн. Кредит надається без застави. Строк дії ліміту кредитування: з дати укладення договору по 20 червня 2023 року. Клієнт може отримати транші, в тому числі «кредит «плати частинами», в межах доступного ліміту використання кредиту. Про доступний ліміт використання кредиту Банк повідомляє клієнта шляхом направлення інформаційного повідомлення на персональний та безпечний номер телефону клієнта, наданий Банку Клієнтом згідно умов цього Договору -анкети.

Підпунктом 2.1.4. Договору № 0 передбачено Умови обслуговування ліміту кредитування: процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки та переказу коштів, річних 55%; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, річних 55%; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду, річних 0,00001%; пільговий період для погашення заборгованості до 56 днів; комісія за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу до 500 грн. Банк має право не застосовувати цю комісію або застосовувати не в повній мірі, про що Банк повідомляє клієнта шляхом розміщення оголошення на сайті Банку за посиланням www.my.ukrs.bank.com.

Також підпунктом 2.1.5 сторони погодили наступне визначення орієнтовної загальної вартості ліміту кредитування: розрахунок карткою в терміналі 200 000 грн; розрахована Банком мінімальна сума поповнення карткового рахунку (усереднено за 24 місяці) 13 743 грн. З них: на погашення процентів та комісій 5 409 грн; на зменшення строкової заборгованості 8 334 грн; орієнтовна загальна вартість ліміту кредитування 309 803 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка ліміту кредитування 72%.

Відповідно до підпункту 2.3.6 Договору № 0 клієнт зобов`язується повернути кошти, отримані в межах ліміту кредитування та/або «кредит «плати частинами», плату за користування лімітом кредитування/ «кредитом «плати частинами» не пізніше дати спливу строку дії ліміту кредитування та строку кредитування за «кредитом «плати частинами» відповідно.

Дата розрахунку мінімальної суми поповнення карткового рахунку (Білінгова дата)- 25 число кожного місяці. Дата платежу до якої клієнт зобов`язаний поповнити картковий рахунок на мінімальну суму поповнення карткового рахунку, розраховану на Білінгову дату 20 число кожного місяця (підпункт 2.5.).

У пункту 3.1 Договору № 0 клієнт доручає Банку здійснювати договірне списання коштів: з усіх рахунків клієнта, відкритих у банку, в тому числі тих, що будуть відкриті у майбутньому, для погашення простроченої заборгованості за кредитом відповідно до договору.

Згідно пункту 6.1. Договору № 0 підписанням цього Договору-анкети клієнт, серед іншого, засвідчує, зокрема: він доручає Банку здійснювати договірне списання коштів з його рахунків в порядку, сумі та за реквізитами, вказаними в Договорі-анкеті, тарифах та Правилах; клієнт обізнаний про те та погоджується з тим, що у Банка є право передати іншій особі свої права кредитора за правочином відступлення права вимоги (в тому числі звертатися до третіх осіб, колекторських компаній з метою врегулювання питань простроченої заборгованості) без згоди клієнта.

Додатковою угодою до Договору № 0 АТ «Укрсиббанк» надало ОСОБА_1 для особистих потреб 5 500 грн на придбання товару: Мобільний телефон/смартфон: redmi note 10 4/64 onyx gray, на наступних умовах: процентна ставка за користування кредитом, становитиме 0.00001% річних; клієнт зобов`язується повертати суму кредиту, плату за використання кредиту, інші платежі шляхом внесення на картковий рахунок клієнта, відкритий згідно умов Договору, коштів у сумі достатній для щомісячної сплати платежів, відповідно до графіку платежів, зазначеного у пункті 4.3. цієї угоди, але не пізніше 20 грудня 2021 року.

На виконання умов Договору № 0 відповідачці було видано револьверну кредитну картку «Шопінг картка».

Позивачем надано суду першої інстанції виписку АТ «Укрсиббанк» з банківського рахунку відповідачки про рух коштів по рахунку картки з лімітом з якого вбачається, що позичальниці був встановлений кредитний ліміт 14 000 грн. Проте, у період з 26 листопада по 25 грудня 2021 року кредитний ліміт було збільшено до 180 000 грн внаслідок придбання позичальницею покупок через інтернет-магазин, вартість яких перевищувала встановлений раніше кредитний ліміт у розмірі 14 000 грн.

Збільшення ліміту кредитування прослідковується з банківської виписки про рух коштів по картці, де встановлено, що внаслідок здійснення відповідачкою покупок, вартість яких перевищувала встановлений кредит, банківська установа в межах можливого кредитного ліміту за договором у розмірі 200 000 грн збільшила його до 180 000 грн.

Кредитний ліміт (оверліміт) означає можливість витрачати кошти понад залишок на рахунку в межах встановленого банком ліміту, тобто "зайти в мінус" тимчасово, отримуючи короткостроковий кредит. Це зручно для покриття тимчасових нестач коштів на дебетових картках, особливо зарплатних, і банк автоматично погашає борг, коли надходять нові кошти. Він призначається для тимчасового покриття дефіциту коштів, коли їх на рахунку недостатньо. За такого доводи апеляційної скарги про відсутність доказів, що відповідачка отримала збільшений кредитний ліміт та користувалася таким кредитом не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються даними про рух коштів на картковому рахунки відповідачки. Збільшування суми кредитного ліміту передбачено умовами кредитного договору, а саме розділом 2 Договору № 0.

Суд на підставі доказів, поданих сторонами, належним чином їх оцінивши, вважав недоведеним посилання ОСОБА_1 про невидачу їй кредитних коштів. Апеляційний суд з такими висновками суду погоджується.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

Згідно з частинами 1-2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (у редакції станом на день звернення позивача до суду) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних.

Пунктом 63 Про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Позивачем було додано до позовної заяви виписку з особового рахунку відповідно до якої ОСОБА_1 отримувала кредитні кошті через придбання товару в інтернет-магазинах з використанням наданої їй банківської кредитної картки.

Вказані норми є підставою для висновку про те, що банківські виписки з рахунку позичальниці є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Отже, суд вірно виходив з того, що, отримавши кредитну картку з обумовленим кредитним договором лімітом та додатковою угодою до нього, ОСОБА_1 допустила неналежне виконання його умов у частині своєчасної сплати тіла кредиту та процентів за договором, унаслідок чого утворилась кредитна заборгованість.

Між тим, колегія суддів не погоджується з розміром процентів за користування кредитними коштами, який зазначено позивачем, оскільки суд першої інстанції при визначенні розміру процентів помилково виходив з того, що строк кредитування закінчується 20 червня 2025 року. Між тим за умовами договору такий строк закінчується 20 червня 2023 року. Після закінчення цього строку нарахування та списання зазначених процентів є безпідставним. При цьому апеляційний суд враховує, що Договір № 0 не містить умов щодо погодження сторонами продовження строку кредитування не містять таких доказів й інші матеріали справи, а тому проценти за користування кредитними коштами підлягають стягненню у розмірі 111 34.21 грн відповідно до виписки банку про рух коштів по рахунку на дату закінчення кредитування та визначену дату розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що на адресу відповідачки не надходило ніяких повідомлень про зміну кредитора у договорах не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлене договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. В цьому випадку виконання боржником свого обов`язку первинному кредиторові є належним виконанням.

У частині 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій борг новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав в зобов`язанні.

Крім того, за умовами пункту 6.1 Договору № № 0 відповідачка погодилася з тим, що у Банка є право передавати іншій особі права кредитора за правочином відступлення права вимоги без її згоди.

За такого, боржник, що не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншої особи, не втрачає обов`язок погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредиторові і таке виконання є належним.

За умовами договору факторингу реєстр боржників з переліком їх особистих даних, розміру заборгованості кожного з боржників є додатком № 1 до договору факторингу № 273 від 26 червня 2024 року. Виписка з цього додатку до договору факторингу долучена позивачем до матеріалів справи, а тому твердження в апеляційній скарзі про те, що таких даних не зазначено в самому договорі факторингу є неприйнятними.

Оскільки з матеріалів справи убачається, що відповідачка не сплатила заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредиторові, внаслідок чого у останньої утворилася заборгованість, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Скаржниця, ставлячи під сумнів надані позивачем письмові докази, не заперечувала та не підтверджувала відповідними засобами доказування тих фактів, що банківська картка відповідачки № НОМЕР_1 , на яку були перераховані кредитні кошти за умовами договорів, їй не належить.

Крім того, будь-яких клопотань про витребування доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачка не заявляла ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Аргументи апеляційної скарги про відсутність доказів, які б підтверджували розмір заборгованості з огляду на те, що відсутній розрахунок заборгованості, є неприйнятними, оскільки така заборгованість обумовлена не виконанням умов договору щодо повернення суми позичених коштів та передбачених процентів за їх користування. Ці складові викладені в умовах укладених договорах та додатках до них. Рух коштів по банківському рахунку підтверджено банківськими виписками за певний період часу та зазначені відсотки, що нараховувались за цей період. Ці виписки є достатніми та допустимими доказами розміру заборгованості за укладеними договорами. При цьому ОСОБА_1 не надала суду свого розрахунку, який би відповідав умовам укладених нею договорів.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами підлягає зміні щодо розміру процентів.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме на 27,04 %, а позовну заяву ТОВ «ФК «Суперіум» задоволено на 72,96%.

Звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатила судовий збір за її подання в розмірі 8 150.45 грн.

За такого, з врахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з ТОВ «ФК «Суперіум» на користь Дуріцької підлягає стягнення судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 203,88 грн (8 150.45 грн х 27.04% = 2 203,88 грн).

Звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом ТОВ «ФК «Суперіум» сплатило судовий збір у розмірі 5 433.63 грн.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Суперіум», з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 3 964,38 грн (5 433.63 грн х 72.96% = 3 964.38 грн).

Застосувавши правило взаємозаліку обов`язку сторін зі сплати судового збору одне одному, остаточно з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Суперіум»» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 760.50 грн (3 964.38 грн 2 203.88 грн = 1 760.50 грн).

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 серпня 2025 року змінити в частині розміру процентів за користування кредитними коштами та розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» заборгованість за кредитним договором від 08 червня 2021 року № 0 в розмірі 330 343 (триста тридцять тисяч триста сорок три) грн 69 коп. з яких: 219 002 грн 49 коп. - заборгованість за основним боргом; 111 341 грн 21 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також 1 760 грн судового збору.

В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 06 січня 2026 року.