Справа № 645/6508/25
Провадження № 2-п/645/7/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Алтухової О.Ю.,

секретар судових засідань Півінська С.Г.,

за участю:

заявниці - ОСОБА_1 ,

представника заявниці Пархоменка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №645/6508/25 за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,-

в с т а н о в и в :

У провадженні Немишлянського районного суду міста Харкова знаходилась цивільна справа за позовом КП «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення

Заочним рішенням суду від 02.12.2025 року були задоволені позовні вимоги КП «Харківводоканал» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість, яка в загальному розмірі складає 54273,87 грн, з яких: заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 серпня 2015 по 31 липня 2025 у розмірі 30307,94 грн; заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 серпня 2015 по 31 липня 2025 у розмірі 22466,82 грн; заборгованість за абонентське обслуговування за період з 01 червня 2022 по 31 липня 2025 у сумі 1125,94 грн; заборгованість за обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання за період з 01 червня 2022 по 31 липня 2025 у сумі 210,52 грн; заборгованість за обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення за період з 01 червня 2022 по 31 липня 2025 у сумі 192,28 грн. Стягнуто судовий збір в розмірі 2422,40 грн по 1 211,20 грн з кожної.

25.12.2025 на адресу суду надійшла заява відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. У заяві заявниця посилається на положення ст. 284 ЦПК України та зазначає, що не брала участі у розгляді справи з поважних причин, оскільки не була належним чином повідомлена про відкриття провадження та дату судового розгляду, не отримувала судових повісток, копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів. У зв`язку з цим вона була позбавлена можливості подати відзив, заявити про застосування строків позовної давності та надати докази на підтвердження своїх заперечень, що, на її думку, порушило принцип змагальності сторін та її право на справедливий судовий розгляд та вважає, що умови, передбачені ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення відсутні. Як заперечення проти позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ була вимушена виїхати за кордон та з травня по вересень 2022 року не проживала за місцем реєстрації і не користувалася послугами водопостачання та водовідведення. Окрім того, на її думку, позивач не надав належних доказів правомірності нарахування заборгованості, зокрема доказів укладення договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Також, ОСОБА_1 зазначає, що загальна позовна давність становить три роки (ст. 257 ЦК України), а з урахуванням змін, внесених Законом України № 540-ІХ у зв`язку з карантином COVID-19, позивач може вимагати стягнення заборгованості лише за період, що не перевищує трьох років до 02.04.2020, тобто починаючи з 02.04.2017. Натомість позовні вимоги заявлені за період з 01.08.2015 року. ОСОБА_1 зазначає, що не мала можливості заявити про застосування позовної давності під час розгляду справи через неналежне повідомлення. Також, посилаючись на ст. 288 ЦПК України, заявниця вважає, що надані нею доводи та обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим просить скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

08.01.2025 від представника позивача ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності, через підсистему «Електронний суд», надійшло заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в якому представник заперечив проти заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Немишлянського районного суду міста Харкова від 02.12.2025, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою та зазначив, що відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи за адресою їх зареєстрованого місця проживання. Посилання заявника на неотримання судових повісток та фактичне непроживання за адресою реєстрації не спростовують належного повідомлення, оскільки відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки вважається також день проставлення відмітки про відсутність адресата за зареєстрованою адресою. Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України, вручення повістки повнолітньому члену сім`ї вважається належним повідомленням особи. Неявка відповідачів у судове засідання за умови належного повідомлення не перешкоджає розгляду справи та ухваленню заочного рішення (ч. 1, 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України), що прямо відображено в мотивувальній частині заочного рішення від 02.12.2025. Представник позивача також послався на практику ЄСПЛ, відповідно до якої учасник процесу зобов`язаний проявляти належну процесуальну активність та не вдаватися до зволікання розгляду справи. Перегляд остаточного судового рішення за відсутності істотних та неспростовних обставин суперечить принципу юридичної визначеності, гарантованому п. 1 ст. 6 Конвенції. Щодо доводів відповідачки про тимчасову відсутність за місцем проживання та невикористання комунальних послуг зазначено, що відповідачка не повідомляла виконавця послуг про зміну фактичної кількості осіб або тимчасову відсутність та не подавав заяв про перерахунок нарахувань, як цього вимагають п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 28 Правил, затверджених постановою КМУ № 690 від 05.07.2019. Звільнення від оплати або зменшення її розміру можливе лише за умови письмового звернення споживача та документального підтвердження тимчасової відсутності. Посилання на відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати фактично отриманих послуг, а правова позиція Верховного Суду України (постанова від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13) виходить з обов`язку сплати за фактично спожиті послуги незалежно від наявності письмового договору. Щодо позовної давності зазначено, що сплив позовної давності не припиняє зобов`язання (ст.ст. 256, 267, 598 ЦК України), а часткова сплата заборгованості відповідачами перериває її перебіг відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, що узгоджується з правовими висновками Касаційного цивільного суду Верховного Суду, зокрема у постанові від 19 квітня 2021 року у справі № 437/2726/13-ц. При цьому, відповідачами частково здійснювалися оплати за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення починаючи з 2017 року та вони не відмовлялись від послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Також наголошено, що заявник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, тоді як обов`язок доказування покладено на сторони відповідно до ст.ст. 12, 76, 81 ЦПК України. У зв`язку з викладеним представник позивача просив суд заяву про перегляд заочного рішення Немишлянського районного суду міста Харкова від 02.12.2025 залишити без задоволення.

У судове засідання представник позивача не з`явився. 09.01.2026 до суду, через підсистему «Електронний суд», від представника позивача Санько Н.І. надійшла заява про проведення розгляду справи без їх участі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Пархоменко А.О. заяву про перегляд заочного рішення підтримав у повному обсязі та просив скасувати заочне рішення від 02.12.2025.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала свого представника.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши доводи заяви про перегляд заочного рішення та матеріали справи, доходить наступного висновку.

Ухвалою суду від 06.10.2025 відкрито провадження у справі №645/6508/25 в порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачам направлено копію позову з додатками та судові повістки за адресою їх реєстрації, зазначеною в позові та перевіреною судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України з Реєстру територіальної громади м. Харкова, а саме: АДРЕСА_1 .

У судові засідання призначені на 10.11.2025 та 02.12.2025 відповідачі не з`являлися, внаслідок чого суд дійшов висновку, що здійснив належне повідомлення учасників справи та 02.12.2025, в зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомлених відповідачів, ухвалив заочне рішення.

З матеріалів справи вбачається, що вся поштова кореспонденція, як судові повістки так і заочне рішення, направлялись відповідачам за адресою їх реєстрації, а конверти зі зворотними повідомленнями повертались на адресу суду.

Верховий Суд у постанові від 13 травня 2024 року у справі №755/4829/23, дійшов висновку про правильність зробленого судом висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Вказана позиція узгоджується також з висновком Верховного Суду у постанові від 10 травня 2023 року в справі № 755/17944/18.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, судом вжито всіх можливих заходів з метою належного повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового розгляду справи, а тому посилання відповідачки, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду є безпідставними, що свідчить по відсутність підстав визнання неявки відповідачів в судове засідання з поважних причин.

Окрім того, згідно з п. 3 «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Згідно з п. 4 «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (діє з 01.05.2019), індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Згідно з пп.3 п.28 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 (далі Правил № 690), споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору.

Відповідно до ст.7, ч.1 п.6, ч.2 п.11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; споживач також має інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, встановлено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання); несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою (п.п.1,3 п.29).

Виконавець зобов`язаний зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання) (п.п.14 п.32).

Згідно з п.п. 7 п. 45 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690, споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору.

Окрім того суд зазначає, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року по справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року по справі № 642/2858/16, від 20 листопада 2024 у справі № 463/6799/18.

Таким чином, звільнення споживача від сплати вартості комунальних послуг або ж зменшення їх розміру можливе за умови, що споживач письмово повідомив виконавця послуг про тимчасову відсутність за місцем реєстрації (проживання) із дорученням відповідного документа, що підтверджує такий факт.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, при зверненні до суду надано розрахунки з детальним описом нарахувань за адресою: АДРЕСА_1 , за абонентським рахунком № НОМЕР_1 .

Проте, ОСОБА_1 свого розрахунку по нарахованій сумі заборгованості та заяви про звернення ОСОБА_1 чи іншої відповідачки до КП «Харківводоканал» з повідомленням про перебування однієї з відповідачок за межами території України до заяви про перегляд заочного рішення не надано.

Згідно з ч.1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позов з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 5 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, суд скасовує заочне рішення, якщо визнає, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, заочне рішення підлягає скасуванню за обов`язкової наявності двох умов разом, оскільки для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

У своїй заяві про перегляд заочного рішення заявниця повинна зазначити такі обставини та такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд дійшов би до іншого висновку та ухвалив би принципово інше рішення. Таких доказів заявниця при розгляді заяви про перегляд заочного рішення суду не надала.

Із заяви про перегляд заочного рішення не вбачається одночасної наявності обставин, визначених ч.1 ст.288 ЦПК України, які є підставами для скасування заочного рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність причин неявки в судове засідання відповідачки та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у їх сукупності, суд доходить висновку, що заяву відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення, що не перешкоджає відповідачці оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 260, 284, 287, 288, 354, 355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України - в 30-ти денний строк з дня складення повного судового рішення про відмову з задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Повний текст ухвали складено 09.01.2026 року.

Суддя О.Ю. Алтухова