Справа №487/8561/25
Провадження №2/487/645/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2026 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді: Кузьменко В.В., за участю секретаря судового засідання: Спицької Н.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

11.11.2025 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні, в якому просить:

1. одноразову матеріальну та додаткову матеріальну допомогу 207 762,24 грн;

2. матеріальну допомогу на оздоровлення за 20222025 роки 30 000,00 грн;

3. грошову винагороду у зв`язку з ювілейною датою 50 років 12 2993, 00 грн;

4. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 158 858, 88 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач працював на посаді машиніста інструктора локомативних бригад №17 Оборонного моторвагонного депо м. Миколаїв, який є одним із підрозділів Акціонерного Товариства "Українська Залізниця", звідки звільнився 22.07.2025 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію по одержанню інвалідності. При звільненні їй не були виплачені кошти передбачені колективним договором, що спонукало звернутися до суду з позовом.

Ухвалою суду від 12.11.2025 року позовну заяву залишено без руху.

17.11.2025 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.11.2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27.11.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому не визнає заявлені позовні вимоги в повному обсязі, вважає, що позов не обґрунтований, незаконний та передчасний. В задоволені позовних вимог просить відмовити.

28.11.2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою судді від 01.12.2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

01.12.2025 року до суду від позивача надійшли заперечення на відзив.

30.12.2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

06.01.2026 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що Наказом № 126/ос від 21.07.2025 року «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 22.07.2025 року звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності на підставі ст. 38 КЗпП.

Відповідно до протоколу №62 комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі та розміру одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію від 11.07.2025 року, стаж роботи ОСОБА_1 становить 33 роки 1 місяць 11 днів, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до колективного договору в розмірі 8 середньомісячних заробітків.

Згідно протоколу №56 комісії по встановленню трудового стажу для виплати грошової винагороди у зв`язку з ювілейною датою 50 років від дня народження при загальному стажі роботи на залізничному транспорті не менше 10 років від 01.06.2023 року, загальний стаж ОСОБА_1 , який дає право на отримання грошової винагороди у зв`язку з ювілейною датою 50 років від дня народження на 09.06.2023 року складає 30 років 11 місяців 28 днів.

Згідно довідки від 21.10.2025 року, на підставі протоколу №56 від 01.06.2023 року комісії по встановленню трудового стажу для виплати грошової винагороди у зв`язку з ювілейною датою 50 років від дня народження, дає право на отримання винагороди ОСОБА_1 в сумі 12293 грн. Виплата буде здійснена після окремого рішення правління.

Згідно повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні від 22.07.2025 року, ОСОБА_1 було нараховано та виплачено 60215,48 грн.

Відповідно довідки середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за березень-квітень 2025 року становить 26574,24 грн.

Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Згідно частини 1 статті 11Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд дійшов висновку, що позивач безпідставно не виплатив позивачу при звільненні, одноразову матеріальні допомоги, а також матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2025, передбачені умовами Колективного договору.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача, в межах заявлених вимог слід стягнути невиплачену одноразову матеріальну допомогу в розмірі 8 середньомісячних заробітків, що становить 207762,24 грн;, а також невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2025 роки в розмірі 30 000 грн.

Стягненню підлягає виплата працівникам залізниці з нагоди ювілею по досягненню 50 років в сумі 12293 грн.

Суд також дійшов висновку про стягнення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.07.2025 по 06.01.2026 року (по дату ухвалення рішення) 169 календарних дні в розмірі 147509,96 грн, що не перевищує загального розміру невиплаченої при звільненні заробітної плати, тобто є пропорційним.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

З відповідача на користь держави пропорційно до задоволеного розміру позовних вимог слід стягнути 2500,55 грн судового збору.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1475 грн.

Керуючись ст. 4, 13, 76-81, 89, 141 , 258, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 : невиплачену одноразову матеріальну допомогу в розмірі 8 середньомісячних заробітків, що становить 207762,24 грн; невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2025 роки в розмірі 30000 грн; грошову винагороду з нагоди ювілею у сумі 12293 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 147509,96 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 1475 грн судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави 2500,55 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Кузьменко