Єдиний унікальний номер: 379/14/26
Провадження № 2-о/379/25/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкін В.І.,

за участю секретаря судового засідання Корженко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 , заінтересована особа: Таращанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

УСТАНОВИВ:

Заявниця 06.01.2026 звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті - смт Первомайськ, Первомайський район, Автономна Республіка Крим, Україна.

Короткий виклад доводів поданої заяви

Заявниця 06.01.2026 звернулася до суду з вказаною заявою та посилається на те, що її чоловік ОСОБА_3 , який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації 25.10.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відданий військовій присязі на вірність українському народові, мужньо виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність Батьківщини, поблизу н.п. Гоголівка Курської області, зник безвісти 16.03.2025. Дане підтверджується сповіщенням ІНФОРМАЦІЯ_4 за № 259 з в/ч НОМЕР_1 вх. № 428 від 19.03.2025. Після отримання зазначеного сповіщення, вона через ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулася до військової частини, у якій проходив службу її чоловік, з метою з`ясування правових підстав та порядку отримання належних членам сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця грошових і соціальних виплат, а також для уточнення переліку документів для реалізації відповідних прав. Під час звернення їй було роз`яснено, що у складі членів сім`ї військовослужбовця значиться також його мати - ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла на тимчасово окупованій території України - в Автономній Республіці Крим. З огляду на відсутність можливості державної реєстрації факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України у загальному порядку, вона змушено звернутися до суду з даною заявою.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 05.01.2026 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання на 16 год 30 хв 05.01.2026.

Протокольною ухвало суду від 05.01.2026 судове засідання відкладено до 15 год 00 хв 06.01.2026.

06.01.2026, до початку розгляду справи по суті, заявниця подала до суду заяву про приєднання до матеріалів справи копії фотографії з могили матері її чоловіка. Крім того зазначила, що до травня 2025 року вона спілкувалася з бабусею її чоловіка (двоюрідною) через телеграм. Вона ж їй надіслала свідоцтво про смерть та фото з могили. На даний час, спілкування припинено та вона заблокована в телеграмі.

Заявниця у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно. У поданій заяві просить проводити розгляд справи без її участі. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник заявниці - адвокат Якименко О.В. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно. 06.01.2026 через підсистему «Електронний суд» подав заяву про проведення розгляду справи без його участі, заявлені вимоги підтримує.

Представник заінтересованої особи - Таращанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно. У поданій заяві просить розглядати справу без його участі, заяву визнає в повному обсязі та не заперечує щодо її задоволення. Водночас, в разі задоволення вимог у справі, просить вирішити питання щодо зазначення у резолютивній частині судового рішення місця народження (назви держави, області, району, населеного пункту) та місця проживання (назви держави, області, району, населеного пункту, вулиці, номеру будинку, за наявності номеру корпусу чи квартири) особи, факт смерті якої встановлюється.

За положенням ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Заявниця є дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 07.02.2017 (а.с.8).

Відповідно до сповіщення сім`ї зниклого безвісти № 3/825 від 20.03.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 , солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , номер обслуги гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , призваний на військову службу за призовом під час мобілізації 25.10.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відданий військовій присязі на вірність українському народу, мужньо виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність Батьківщини, поблизу н.п. Гоголівка Курської області, зник безвісти 16.03.2025 (а.с.19).

Після отримання вказаного сповіщення, заявниця звернулася до військової частини НОМЕР_1 з метою з`ясування правових підстав та порядку отримання належних членам сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця грошових і соціальних виплат. Під час звернення їй було роз`яснено, що у складі членів сім`ї військовослужбовця значиться також його мати - ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України № 0 від 18.12.2025, ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7).

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , заявницею надано копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 14.03.2025, яке видано органом, що функціонує на тимчасово окупованій території, згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт Первомайське, Первомайський район, Автономна Республіка Крим (а.с.19).

Також в матеріалах справи наявне фото могили, де похована ОСОБА_2 .

Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, Автономна Республіка Крим перебуває в тимчасовій окупації з 20.02.2014.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами 3, 4, 6 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

За положеннями статті 49 ЦК України актом цивільного стану є, зокрема, смерть фізичної особи, яка підлягає державній реєстрації відповідно до закону та обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено у частині 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

З огляду на викладене, враховуючи надані заявницею докази, суд приходить висновку, що у судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилається заявниця, в зв`язку з чим, вимоги про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території підлягають задоволенню.

Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 10, 12, 13, 81, 247, 263-265, 268, 293-297, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Таращанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті - смт Первомайськ, Первомайський район, Автономна Республіка Крим, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасники справи:

заявниця: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

заінтересована особа:

Таращанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, , місцезнаходження: вул. Шевченка, 28, м. Тараща, Білоцерківський район, Київська область.

Повний текст рішення складено та підписано 06.01.2026.

Головуючий:В. І. Зінкін