У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/2/26 № 2-з/610/1/2026
м. Балаклія02 січня 2026 року

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Стригуненко В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

01.01.2026 позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, в особі її командира, та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, до набрання законної сили рішенням суду у справі про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

На обґрунтування заяви посилається на те, що вій є військовослужбовцем та має підстави для звільнення його з військової служби, оскільки з 2020 року виховує один свого сина ОСОБА_3 , матір якого ОСОБА_2 не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, тому він має намір позбавити її батьківських прав, для чого буде звертатися до суду з відповідним позовом. Однак його під час несення служби може бути переміщено до більш бойової військової частини та/або до іншої локації, де на нього може чекати небезпека для життя, а дитина фактично залишиться на утриманні його похилої матері, тому вважає, що існує реальна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред 'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У ст. 150 ЦПК України встановлено види забезпечення позову, зокрема, заборона вчиняти певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ОСОБА_1 з 01.11.2025 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, що підтверджується довідкою від 05.12.2025, витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 05.11.2025 та військовим квитком від 01.11.2025.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який продовжено до теперішнього часу.

Під час воєнного стану її підрозділи Національної гвардії України, що залучаються до оборони держави, підпорядковуються Головнокомандувачу Збройних Сил України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов 'язком громадян України.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про Національну гвардію України" Національна гвардія України відповідно до покладених на неї законом завдань та функцій зобов`язана, зокрема: формувати в особливий період військові частини і підрозділи та обороняти важливі державні об`єкти, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, спеціальні вантажі, у тому числі ядерні матеріали, під час їх перевезення територією України; вести воєнні (бойові) дії у разі збройного конфлікту чи загрози нападу на Україну.

Заявник фактично просить забезпечити позов шляхом заборони видання наказів або розпоряджень про можливе його переведення до інших місць проходження служби, зокрема, більш віддалених або бойових підрозділів, унеможлививши його участь у веденні воєнних (бойових) дій, всупереч покладених законом наНаціональну гвардію України завдань та функцій.

Тобто, обраний заявником вид забезпечення позову за своїм змістом є забороною видання відповідних наказів або розпоряджень щодо направлення/переведення/переміщення заявника, в тому числі в майбутньому, що не відповідає вимогам закону та не допускається в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

В умовах воєнного стану через повномасштабну збройну агресії Російської Федерації проти України та українського народу в цілому, захист Вітчизни набуває особливого значення та превалює над приватними інтересами заявника.

Неможливо заборонити органам Національної гвардії України не виконувати конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, закон "Про Національну гвардію України", завдання та функціїНаціональної гвардії України, повноваження командирів та начальників.

Крім того, з урахуванням предмету можливого майбутнього позову, суддя вважає, що обраний заявником вид забезпечення позову, є неспівмірними з можливими майбутніми позовними вимогами. Зокрема, заявником не доведено тієї обставини, що невжиття заявлених ними заходів забезпечення позову призведе до порушень його прав, свобод та інтересів, або ж унеможливить чи утруднить виконання у майбутньому рішення суду ухваленого на його користь.

Заявник не довів, яким чином виконання ймовірного рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 буде неможливим без вжиття заявлених заходів забезпечення позову.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою № 20347/03 у §35 зазначено, «… якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 93, сс. 2425, п. 57)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, заявник не надав суду жодних доказів утруднення виконання рішення, ухваленого за результатом його майбутнього позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , яка є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_3 , який проживає з батьком.

Суд також враховує, що заявник особисто через систему "Електронний суд" подав заяву про забезпечення позову, що свідчить про наявність у нього електронного кабінету, має можливість висловити свої аргументи у майбутній позовній заяві, разом з якою надати суду усі наявні у нього докази, для чого також може скористатися правничою допомогою адвоката, та, в разі неможливості з`явитися для розгляду справи, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України реалізувати своє право на участь у судовому засіданні шляхом подання клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням викладеного суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову заявлених заявником, необхідність вжиття яких ним не доведено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149-151 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя Стригуненко В.М.