Справа № 212/9719/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року місто Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В., за участі секретаря судового засідання Терещук М. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив таке.

До суду звернулася представник позивача Літовченко О. О. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В усі судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Представник позивача у позовній заяві просила проводити розгляд справи за відсутності позивача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача 29.12.2025 подала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника; зазначила, що позивач заперечує проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві.

29 жовтня 2025 року представник відповідача подала відзив на позов та клопотання про витребування доказів. У судовому засіданні 30.10.2025 вона підтримала своє клопотання та суд витребував інформацію з банку про належність картки відповідачці.

24 листопада 2025 року представник відповідача подала до суду заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд скористався своїм правом, обумовленим ч. 6 ст. 259 ЦПК України, та відклав складання повного тексту рішення.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 15.07.2024-100001177 від 15.07.2024, укладеним між ним та відповідачкою, на загальну суму 23 680,00 грн та судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Позов обґрунтував таким. 15.07.2024 між ним та відповідачкою укладено зазначений Кредитний договір в електронній формі та надано кредит 8 000,00 грн на строк 98 днів. Позивач свої зобов`язання за цим Кредитним договором виконав, а відповідачка ні, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 23 680,00 грн, з яких: 8 000,00 грн борг по тілу кредиту; 10 080,00 грн - проценти; 400,00 грн комісія; 400,00 грн додаткова комісія; 4 000,00 грн неустойка.

29 жовтня 2025 року представник відповідача подала відзив на позов, в якому заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на таке. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано незаконно. 11.03.2024 року відповідач звернулася до Відділення поліції № 3 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області із заявою про те, що 10.03.2024 року близько 20.00 години, повернувшись додому вона виявила втрату свого мобільного телефону марки realme чорного кольору (номер тел. НОМЕР_1 ). Даний факт не було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У зв`язку з втратою телефону відповідач змінила номер свого телефону на інший. 13.03.2024 року відповідач звернулася до Відділення поліції № 3 із заявою про те, що від банку довідалася про заволодіння невідомою особою грошовими коштами з її картки «А-Банку» в сумі 144 569,00 грн., які були перераховані з її карткового рахунку без її волі на картку невідомої їй особи - ОСОБА_2 . Також відповідач звернулася до А-Банку для вирішення даного питання. Банк повернув відповідачу всі кошти та підтвердив закриття всіх рахунків у цьому банку. На підставі цього 26.03.2024 року Відповідач повідомила слідчого, що кошти їй повернулись в повному обсязі, матеріального збитку їй завдано не було, та претензій вже ні до кого вона не мала. 31.03.2024 року кримінальне провадження №0000371 від 14.03.2024 року було закрите, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. 02 жовтня 2025 року у судовому засіданні відповідач довідалася про те, що невідома особа 15.07.2024 року оформила на її ім`я кредит в ТОВ «Споживчий центр», скориставшись її персональними даними. При цьому відповідач нікому не повідомляла свої персональні дані, номер та серію паспорту, РНОКПП, адресу реєстрації, номери карток, пін-коди до них та банки, в яких має відкриті рахунки. Після ознайомлення з матеріалами справи (які були додані до заяви в поліцію) відповідач звернулася до Відділення поліції № 3 КРУП ГУ НП в Дніпропетровській області з заявою щодо вчинення шахрайських дій. На підставі зазначеної заяви відповідача до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 0000422 та розпочато досудове розслідування. в заявках на кредит зазначено втрачений Відповідачем разом з телефоном номер телефону НОМЕР_1 . Також вказано місце роботи: ОСОБА_3 , хоча відповідач не має жодного відношення до зазначеної організації. Як контактні вказані невідомі відповідачу контакти. Підтвердження для підписання кредитного договору та отримання коштів було відправлене вже на інший невідомий Відповідачу номер телефону НОМЕР_2 (вказаний як фінансовий номер). Для отримання кредитних коштів зазначено номер картки НОМЕР_3 . Картки з НОМЕР_4 випускає Райффайзен банк Аваль, в якому відповідач не має ані карток, ані рахунків. Тобто невідомі особи, скориставшись персональними даними відповідача, оформили кредит на її ім`я, а змінивши фінансовий номер телефону, підтвердили намір отримати кошти. Кредитні кошти були перераховані на картку, яка не належить відповідачу. Отже, зазначений кредит на ім`я відповідача було взято невідомою особою саме після втрати її мобільного телефону з фінансовим номером .

24 листопада 2025 року представник відповідача подала Заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн разом з додатками на підтвердження надання такої допомоги.

Відповідь на відзив від позивача до суду не надходила.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

На підтвердження обставини укладення Кредитного договору між позивачем та відповідачкою позивач надав Пропозицію про укладення кредитного договору, Заявку кредитного договору, Відповідь позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору. Пропозиція про укладення кредитного договору містить посилання на те, що реквізити позичальника встановлюються у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти (п. 14.2.; а. с. 15); зазначено про спосіб надання коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-51ХХ-ХХХХ-3716. У Заявці (а. с. 15) зазначено про позичальника ОСОБА_1 ; реквізити електронного платіжного засобу для надання коштів позичальнику 4149-51ХХ-ХХХХ-3716. Аналогічні зазначеним у Заявці дані про позичальника вказані у Відповіді про прийняття пропозиції (а. с. 16-17); зазначено також про погоджений канал комунікації: смс інформування на фінансовий номер ; домовлено про підписання та укладання кредитного договору шляхом введення коду з смс-повідомлення, яке було відправлене на вказаний номер телефону. Зазначено про підписання усіх трьох документів позичальником шляхом одноразового ідентифікатора Е239. В Інформаційному повідомленні позичальника (а. с. 17 зворот) зазначено про її контактні телефони: та .

На підтвердження обставини перерахування кредитних коштів позивач надав лист ТОВ «УПР» від 13.08.2025 про перерахування коштів на платіжну картку клієнта, в якому зазначено про перерахування на картку НОМЕР_3 коштів в розмірі 8 000,00 грн 15.07.2024 з призначенням платежу: видача за договором кредиту № 15.07.2024-100001177 (а. с. 21).

Згідно з відповіддю АТ «Райффайзен Банк» на ухвалу суду про витребування доказів рахунків у цьому банку на ім`я ОСОБА_1 не знайдено; банківську карту НОМЕР_3 емітовано на ім`я ОСОБА_4 (а. с. 72, 74).

До відзиву відповідача долучені талон-повідомлення єдиного обліку № 5534 від 11.03.2024, Постанова про закриття кримінального провадження від 31.03.2024, талон-повідомлення єдиного обліку № 35245 від 18.10.2025, Витяг з ЄРДР від 22.10.2025.

Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку № 5534 11.03.2024 до відділення поліції № 3 (м. Кривий Ріг) Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_1 з проханням органи поліції встановити місцезнаходження мобільного телефону марки realme чорного кольору, який втратила з власної необережності при невідомих обставинах; втрату виявила 10.03.2024; заявник ОСОБА_1 (а. с. 48).

Згідно з Постановою про закриття кримінального провадження від 31.03.2024 слідчий СВ ВП № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області Семенов М. закрив кримінальне провадження № 0000371 від 14.03.2024, розпочате за заявою ОСОБА_1 від 14.03.2024 про таємне викрадення грошових коштів з її банківської карти, відкритої в АТ «Акцент-банк», на суму 14 568 грн, у зв`язку зі зверненням самої заявниці про припинення провадження, оскільки кошти їй були повернуті та відсутності претензій до будь-кого (а. с. 49).

Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку № 35245 18 жовтня 2025 року до відділення поліції № 3 (м. Кривий Ріг) Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_1 з проханням органи поліції притягнути до відповідальності невстановлену особу, котра 15.07.2025 шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами, оформивши кредит в ТОВ Споживчий центр на суму 23 680 грн (а. с. 50).

Згідно з Витягом з ЄРДР від 22.10.2025 року 18 жовтня 2025 року до ЄРДР було внесено відомості за заявою ОСОБА_1 , про яку йдеться в описаному вище талоні-повідомлення № 35245, та відповідно до яких невстановлена особа шляхом незаконного використання конфіденційної інформації про особу, використавши персональні дії потерпілої ОСОБА_1 , оформила кредит в ТОВ «Споживчий центр»; дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 182 КК України (а. с. 51). Стаття 182 Кримінального кодексу України передбачає відповідальність за незаконне збирання, зберігання, використання, знищення, поширення конфіденційної інформації про особу або незаконну зміну такої інформації.

Отже, перед судом постало питання про те, чи укладено між позивачем та відповідачкою кредитний договір, чи видано їй кредитні кошти на виконання такого договору та чи виникли між сторонами відносини споживчого кредитування.

З досліджених доказів суд встановив, що домовленість про перерахування кредитних коштів та самі кошти були перераховані на банківську карту, яка не належить відповідачці, а належить іншій особі, про що свідчить відповідь банку (а. с. 72, 74).

Також суд встановив, що протягом березня 2024 року відповідач принаймні двічі намагалася порушити кримінальні справи у зв`язку з втратою нею телефону та викраденням її коштів з банківського рахунку. За обставиною втрати нею телефону кримінальна справа не була тоді порушена; разом з тим вона виконала залежні від неї дії, щоб уникнути подальшого незаконного використання її телефону та/або номеру, інформації, яка могла бути на такому телефоні.

Суд встановив, що відповідач, дізнавшись у 2025 році про оформлення на її ім`я кредиту в ТОВ «Споживчий центр», звернулася до поліції із заявою про шахрайські дії з її персональними даними, що підтверджується дослідженими судом талоном-повідомленням та Витягом з ЄРДР.

Отже, суд вважає, що відповідач зі свого боку виявила достатню обачність та здійснила усе від неї залежне, щоб попередити шахрайські дії з її персональними даними; тобто діяла розумно і добросовісно. Суду не надано доказів вчинення відповідачем дій або бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню її персональних даних, телефону.

Суд також встановив, що серед додатків до позову позивач надав документ під назвою Банк ID (а. с. 25), в якому зазначено про спробу шахрайства 15.07.2024 з використанням персональних даних ОСОБА_1 (її паспорта, місця проживання, телефона, РНОКПП, дати народження). Отже, звертаючись до суду з позовом, позивач усвідомлював те, що укладення кредитного договору ним з відповідачкою могло бути наслідком шахрайських дій.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір

Слід зазначити, що використання електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора є найменш захищеним видом електронних підписів і, відповідно, найбільш ризикованим під час укладення електронних правочинів. Такий вид електронного підпису не дозволяє однозначно ідентифікувати особу - підписанта договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Отже, обов`язок повернення кредиту та сплати процентів пов`язується з обставинами укладення кредитного договору, надання такого кредиту, та є наслідком отримання позичальником коштів та користування ними. Відповідно, ці обставини мають бути доведені (або визнані іншою стороною, що звільняє від обов`язку доведення).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).

Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В умовах, як у цій справі, коли відповідачка не визнала обставини укладення кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, тягар доведення цих обставин покладається на позивача.

Суд також враховує споживчий характер правовідносин між сторонами, в яких споживач зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком/фінансовою установою фактично не є рівними; тому, за відсутності належних та допустимих доказів, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача.

За таких обставин та наданих сторонами доказів суд не переконався у тому, що відповідач дійсно уклала Кредитний договір з позивачем.

У зв`язку з цим позов не підлягає задоволенню.

Щодо витрат відповідача на правничу допомогу.

Представник відповідача заявила про відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн та надала їх розрахунок та докази на підтвердження наданої правничої допомоги 24.11.2025.

На підтвердження надання правничої допомоги надала Договір про надання правової допомоги від 12.09.2025, укладений між нею та відповідачкою, Акт приймання-передачі наданих послуг від 17.11.2025 на загальну суму 5 000,00 грн, квитанцію № 080853 від 17.11.2025 про сплату за такі послуги (а. с. 63-65).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Суд враховує ту обставину, що, подаючи відзив на позов 29.10.2025, представник відповідача не заявила про відшкодування очікуваних витрат на правничу допомогу, та не зазначила попередній (орієнтовний) їх розрахунок.

Крім того, вартість наданих послуг мала визначатися додатковою угодою до Договору про надання правничої допомоги (п. 3.1. Договору, а. с. 63 зворот), яка суду не надана.

Відповідно, суд дійшов висновку про недостатнє обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу та несвоєчасну заяву про такі витрати; у зв`язку з цим відмовляє у їх відшкодуванні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судовий збір покладається на самого позивача.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

У задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , юридична адреса: вул. Саксаганського, 133А, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 05 січня 2026 року.

Суддя: М. В. Швець