Провадження № 2/243/138/2026
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

05 січня 2026 року суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Фалін І.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, у якій позивачка ОСОБА_1 , просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 235537,00 грн в період з 08.10.2018 по 30.08.2025.

Одночасно у позовній заяві позивач просить забезпечити зазначену позовну заяву шляхом накладення арешту на кошти та майно боржника на суму 235537,00 грн, посилаючись на те, що відповідач не сумлінно виконує зобов`язання по сплаті аліментів, а тому для уникнення можливості відповідача ухилитися від виконання рішення суду позивач вважає необхідним просити суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на кошти та майно боржника в межах позовних вимог на суму 235537,00 грн.

Вивчивши заяву та надані докази, суд дійшов такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 зазначеної постанови забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А пунктом 4 цієї ж постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

На порушення зазначених норм позивач не навів обґрунтованих обставин та доказів, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, а також не надав доказів, які дають підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову суду.

Таким чином, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З урахуванням викладеного, суд уважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову потрібно відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю наявності підстав для вжиття відповідних заходів забезпечення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151,153, 353, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду

Донецької області І.Ю. Фалін