Справа № 462/5/26
УХВАЛА

05 січня 2026 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх срав України, Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх срав України у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях на його користь індекс інфляції у розмірі 39857,40 грн та 3% річних у розмірі 16878,11 грн за несвоєчасне виконання зобов`язання з призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності працівника міліції.

Свої вимоги мотивує тим, що 30 травня 2023 року медико-соціальною експертною комісією йому була встановлена ІІІ група інвалідності унаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. 02 серпня 2023 року він звернувся до ліквідаційної комісії УМВС зі заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 859. Міністерство внутрішніх справ України зазначену одноразову грошову допомогу в розмірі 402600,00 грн виплатило лише 27 березня 2025 року, що підтверджується випискою по його картковому рахунку. Вищезазначеним допущеним відповідачами простроченням виконання грошового зобов`язання йому було завдано майнової шкоди, унаслідок чого у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Вивчивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, приходжу до висновку про те, що у відкритті провадження за вказаним позовом у порядку цивільного судочинства має бути відмовлено, з підстав відсутності у цьому спорі юрисдикції місцевого загального суду, оскільки зазначене питання має вирішуватись за правилами адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідачами у справі є органи державної влади - суб`єкти владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства.

Фактично між сторонами існував публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме між ОСОБА_1 та структурними підрозділами Міністерством внутрішніх справ України існували майнові правовідносини щодо забезпечення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, яка є соціальною виплатою, тому розгляд цих правовідносин здійснювався у порядку адміністративного судочинства.

Щодо юрисдикції позовних вимог про нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, які заявлені у цій справі, слід зазначити таке.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241 цс 19), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105 гс 19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79 гс 19).

Аналіз правової природи правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України свідчить про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного та залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Отже, розгляд цієї справи у порядку цивільного судочинства не є можливим, оскільки з урахуванням акцесорного характеру визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, якої підлягав би розгляду основний спір, тобто у порядку адміністративного судочинства.

До подібних за змістом правових висновків Велика Палата Верховного Суду, дійшла у постановах: від 13 листопада 2019 року у справі № 761/2987/18 (провадження № 14-285 цс 19), від 15 січня 2020 року у справі № 334/452/18 (провадження № 14-527 цс 19), від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158 цс 20), від 25 травня 2022 року у справі № 295/6874/21 (провадження № 61-1680 св 22).

Згідно з частиною 3 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, зважаючи на характер правовідносин у цій справі позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло з судового рішення в адміністративній справі, мають розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі за правилами цивільного судочинства, оскільки в даному випадку спір про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання віднесено до компетенції адміністративного суду, тобто спір має розглядатись за правилами, передбаченими КАС України.

На підставі викладеного, керуючись 3, 186, 353-355 ЦПК України

постановив:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх срав України, Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх срав України у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - відмовити.

Позовну заяву з додатками повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до Львівського окружного адміністративного суду за правилами положень КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений ним судовий збір в розмірі 1211 гривні 20 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя:

Оригінал ухвали.