РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/4966/25

провадження у справі №2/0285/412/26

05 січня 2026 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

у складі судді Помогаєва А.В.,

при секретарі судового засідання Янковій Л.П.,

розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

03.09.2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» заборгованість за договором позики у сумі 22657,5 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.01.2021 між позивачем та відповідачем дистанційно в електронній формі укладено Договір позики №207380, за умовами якого відповідачу надано позику в розмірі 4500 грн., зі сплатою стандартної процентної ставки 1,5% в день, та підвищеної процентної ставки у випадку прострочення терміну платежу 3%. Відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконує, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 22657,5 грн., з яких: 4500 грн заборгованість за позикою; 18157,5 грн заборгованість по процентам.

Представник позивача у судове засідання не прибув, у позовній заяві зазначив, що просить справу розглянути без його участі.

Відповідач в судове засідання не прибула. На адресу суду надійшли письмові пояснення представника відповідача із запереченнями проти задоволення позову. Посилався на відсутність доказів укладання електронного договору та отримання відповідачем коштів на його виконання.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Судом установлено, що 10.01.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» та ОСОБА_2 укладено Договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №207380 за умовами якого ОСОБА_2 надано позику в розмірі 4500 грн., визначено строк повернення позики - до 08.02.2021, зі сплатою стандартної процентної ставки 1,5% в день.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

З наданих позивачем доказів вбачається, що електронний договір підписано з боку відповідача електронним підписом у формі одноразового ідентифікатора /wxv44vgs/ (а.с. 11)

Заперечення представника відповідача щодо відсутності доказів укладання договору позики суперечать вищевикладеним обставинам. Зарахування коштів позики на карту відповідача підтверджується письмовим повідомленням ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛАЄНС» від 01.08.2025 (а.с. 21).

З матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 37, 40).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Разом з тим, статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконує, в результаті чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку позивача складає 22657,5 грн., з яких: 4500 грн заборгованість за позикою; 18157,5 грн заборгованість по процентам.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наданими позивачем доказами підтверджується отримання відповідачем коштів за договором позики в сумі 4500 грн.

За відсутності доказів повернення позики, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог у частині стягнення зазначеної суми.

Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 18157,50 грн, що не відповідає умовам пунктів 1.51, 1.5.2, 1.5.3 укладеного сторонами договору, яким процентну ставку визначено у розмірі 1,5%, а строк кредитування - до 08.02.2021 (29 днів).

Сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Застосовуючи визначену умовами договору процентну ставку до суми позики та строку кредитування, суд визначає розмір заборгованості відповідача за процентами - 1957,50 грн.

Така сума передбачена пунктом 1.5.5 укладеного сторонами догвору та паспортом позики (а.с. 12, 13).

На підставі вищевикладеного, суд стягує з відповідач на користь позивача суму позики 4500 грн та проценти в сумі 1957,50 грн - усього 6457,50 грн.

У задоволенні позовних вимог у частині стягнення решти нарахованої заборгованості (процентів за межами строку кредитування) суд відмовляє.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача відшкодування судових витрат на сплату судового збору та правничу допомогу пропорційно частині задоволених позовних вимог - у сумі 2115,59 грн.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» заборгованість за Договором позики №207380 від 10.01.2021 в розмірі 6457 (шість тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень 50 копійок.

Відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення решти суми нарахованої заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» відшкодування судових витрат у розмірі 2115 (дві тисячі сто п`ятнадцять) гривень 59 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про сторони справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ», адреса: вул. Липинського В`ячеслава, 10/1, м. Київ, 01054, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя А.В. Помогаєв