ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м.Суми

Справа №592/8342/20

Номер провадження 22-ц/816/37/26, 22-ц/816/38/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Руденко Людмили Дмитрівни,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Рижова Сергія Євгеновича,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Руденко Людмилою Дмитрівною,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 грудня 2024 року і на додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 січня 2025 року, у складі судді Фоменко І.М., ухвалених в м. Суми, повне судове рішення складено 03 січня 2025 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Сумської міської ради, про виділ в натурі частини житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою,

у с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, остаточно уточнивши свої вимоги (т.2, а.с. 195-202), просила суд ухвалити рішення, яким: виділити їй в натурі 1/3 частини житлового будинку, в АДРЕСА_1 , що складається з: літ. «А 1-І»: підвал: погріб «5-7», площею 13,2 кв.м.; 1-й поверх: житлова кімната «5-4», площею 18,2 кв.м.; житлова кімната «5-5», площею 26,1 кв.м. Приміщення житлової прибудови літ. «А2-І»: житлова кімната «5-10», площею 16,1 кв.м. Приміщення прибудови літ. «а2»: житлова кімната «5-3», площею 15,1 кв.м. Приміщення прибудови літ. «а8»: кухня «5-2», площею 8,7 кв.м.; вбиральня «5-6», площею 1,1 кв.м.; ванна «5-8», площею 2,2 кв.м. Приміщення прибудови літ. «а9»: коридор «5-1», площею 7,0 кв.м. Приміщення прибудови літ. «а10»: тамбур «5-9», площею 4,0 кв.м., господарські споруди: сарай-кухня літ. «В», погріб «п/г», гараж літ. «К», навіс літ. «Г», 1/3 частина огорожі №1-2; встановити порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 010 га, кадастровий номер :18:010:0024, виділивши їй в користування 1/3 частину площею 0,0333 га, яка на схемі поділу земельної ділянки позначена зеленим кольором.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить 1/3 частини зазначеного житлового будинку садибного типу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09 серпня 1991 року та окремі господарчі будівлі і споруди на підставі запису про право власності № 32034473 від 13 червня 2019 року, витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 170767212 від 18 червня 2019 року. Іншим співвласником вказаного будинку за даними Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» є Сумське міське комунальне господарство на підставі рішення міськвиконкому № 601 від 07 червня 1950 року, правонаступником якого є територіальна громада міста Суми в особі Сумської міської ради.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 1995 року затверджено мирову угоду сторін, якою встановлено порядок користування підвальним приміщенням житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також порядок користування земельною ділянкою, на якій цей будинок знаходиться. Їй виділено земельну ділянку площею 337 кв. м.

Після цього, відповідно до рішення № 5854-МР від 13 листопада 2019 року сесії Сумської міської ради затверджено документацію із землеустрою та надано їй у власність 1/3 частина від 0,1000 га присадибної земельної ділянки кадастровий номер :18:010:0024 за адресою: АДРЕСА_1 .

Що стосується господарчих будівель і споруд, то гараж літ. «К» був побудований ще до 1996 р., а у 1996 році після затвердження судом мирової угоди щодо порядку користування присадибною земельною ділянкою на частині земельної ділянки, наданій їй в користування, нею було зведено у 1998 році - сарай-кухню літ «П», також в цей період було реконструйовано кімнату 5-3, внаслідок чого її площа збільшилась до 15,1 кв. м; реконструйовано сіни X площею 5,4 кв. м у коридор 5-1 площею 7 кв. м; реконструйовано кладову VIII площею 2,7 кв. м та коридор IX площею 4,6 кв.м. у кухню 5-2, площею 8,7 кв. м. Пізніше, до житлового будинку було добудовано тамбур 5-9 площею 4 кв. м та житлову кімнату 5-10 площею 16,1 кв ,м. Внаслідок добудов та реконструкцій житлова площа будинку збільшилася з 167,3 кв. м до 215,2 кв. м. Всі добудовані та реконструйовані приміщення були зведені після отримання відповідних дозволів виконавчого комітету. Після цього, 13 червня 2019 року у відповідності до поданої декларації та рішення державного реєстратора на підставі поданих нею документів було внесено зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, у результаті чого до реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні зміни. Станом на сьогодні самочинно збудовані об`єкти або самочинно проведена реконструкція існуючих об`єктів нерухомості відсутні.

Фактично, станом на сьогодні, їй належать на праві власності та якими вона постійно користується, наступні приміщення: приміщення житлової прибудови літ. «А1-І»: підвал: погріб «5-7», площею 13,2 кв.м.; 1-й поверх: житлова кімната «5-4», площею 18,2 кв.м.; житлова кімната «5-5», площею 26,1 кв.м. Приміщення житлової прибудови літ. «А2-І»: житлова кімната «5-10», площею 16,1 кв.м. Приміщення прибудови літ. «а2»: житлова кімната «5-3», площею 15,1 кв.м. Приміщення прибудови літ. «а8»: кухня «5-2», площею 8,7 кв.м.; вбиральня «5-6», площею 1,1 кв.м.; ванна «5-8», площею 2,2 кв.м. Приміщення прибудови літ. «а9»: коридор «5-1», площею 7,0 кв.м. Приміщення прибудови літ. «а10»: тамбур «5-9», площею 4,0 кв.м. Господарські споруди: сарай-кухня літ. «В», погріб «п/г», гараж літ. «К», навіс літ. «Г», 1/3 частина огорожі №1-2, що зазначено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Витяг № 194618381 від 24 грудня 2019 року реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Інші 2/3 частин цього будинку садибного типу Сумська міська рада використовує на власний розсуд, без погодження з нею, як іншим співвласником, і, у свій час, переобладнала їх у три окремі жилі приміщення з окремими входами та видала трьом особам три ордери на квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . Згодом, після 1992 року зазначені мешканці квартир їх приватизували.

Вказує на те, що між нею та деякими власниками квартир постійно виникають спори щодо участі у ремонті та утепленні будинком, користування прибудинковою територією тощо, тому вона бажає виділити належну їй 1/3 частину житлового будинку садибного типу в натурі з припиненням права спільної часткової власності та поділити присадибну земельну ділянку. З цією метою 16 березня 2020 року вона звернулась у Сумську міську раду з пропозицією, якою запропонувала укласти нотаріально посвідчений договір про поділ присадибної земельної ділянки та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами. Проте листом Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради їй відмовлено у вирішенні цього питання, з посиланням на те, що будинок є не садибою, а багатоквартирним житловим будинком, і що при формуванні прибудинкової земельної ділянки з кадастровим номером :18:010:0024 було невірно визначено цільове призначення земельної ділянки.

З наведеного слідує, що між співвласником 1/3 частини житлового будинку садибного типу та 1/3 частини присадибної земельної ділянки та співвласником інших 2/3 частин житлового будинку садибного типу та 2/3 частин присадибної земельної ділянки Сумською міською радою в особі Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради виник спір, який не може бути вирішеним у інший спосіб, ніж у судовому порядку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сумської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Сумської міської ради, про виділ в натурі частини житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.

27 грудня 2024 року представником ОСОБА_2 адвокатом Рижовим С.Є. подано клопотання про стягнення з позивача понесені відповідачем судові витрати в сумі 51389 грн 00 коп.

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 січня 2025 року заяву адвоката Рижова С.Є., який діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.

Ухвалено додаткове судове рішення у цивільній справі №592/8342/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Сумської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Сумської міської ради, про виділ в натурі частини житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19589 грн 00 коп.

Будучи незгодною з рішенням суду та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Руденко Л.Д., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та вирішити питання розподілу понесених нею судових витрат.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не було надано належну оцінку наступним доказам: рішенню Сумської міської ради від 13 листопада 2019 року №5854-МР, листу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 03 червня 2019 року №Н-2099/06.01-21 та висновкам, викладеним у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №592/13784/20 та помилково визначено правовий режим спірного об`єкта нерухомості, як 2/3 частини будинку садибного типу. Вказує на те, що відповідно до правовстановлюючих документів, домоволодіння складається з 1/3 частки в цьому домоволодінні, що належить позивачу, та з окремих об`єктів нерухомого майна у вигляді квартир у багатоквартирному будинку.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що при формуванні земельної ділянки сертифікованим інженером землевпорядником неправильно встановлено цільове призначення земельної ділянки, не відповідають фактичним обставинам справи та наданим доказам.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 була відповідачем у справі №592/13784/20, а не позивачем, як помилково вказував суд першої інстанції. Вимог про поділ чи виділ земельної ділянки позивачем не заявлялося, вона просила визначити порядок користування земельною ділянкою, виділивши належну 1/3 частку розміром 0,0333 га відповідно до схеми.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст. 321, 356 ЦК України та зазначаючи про ідеальні частки та їх визначення відповідними відсотками від цілого чи в дробовому виразі, не конкретизував, якими частками володіють відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зважаючи на те, що відповідно до правовстановлюючих документів вони є власниками переобладнаних у три окремі житлові приміщення квартир.

На переконання заявника апеляційної скарги, суд першої інстанції, цитуючи положення ч. 1 ст. 364 ЦК України, фактично не застосував її до спірних правовідносин, натомість застосовано ст.ст. 42, 79-1 ЗК України та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Easl/West Alliance Limited», який не підлягає застосуванню.

Просить врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 16 грудня 2020 року у справі №373/275/18, від 12 вересня 2023 року у справі №445/372/17.

Наголошує на тому, що наведені судом першої інстанції обґрунтування відхилення, як доказу, наданого позивачем висновку будівельно-технічного дослідження №1191 від 08 січня 2019 року, суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №373/275/18.

Заявник апеляційної скарги, як на підставу для скасування додаткового рішення, вказує на те, що в порушення вимог ст. 134 ЦПК України, адвокатом Рижовим С.Є. не було подано попереднього розрахунку судових витрат, які планував понести відповідач ОСОБА_2 , не навів поважних причин, які перешкоджали йому подати докази понесення відповідачем судових витрат до закінчення розгляду судової справи. Звертає увагу на те, що до розрахунку судових витрат включено участь адвоката у судових засіданнях 27 лютого 2024 року (вартість послуг 2000 грн) та 10 вересня 2024 року (вартість послуг 1000 грн), але протокол судового засідання за 27 лютого 2024 року в матеріалах справи відсутній, а 10 вересня 2024 року судового засідання не проводилося. На думку заявника апеляційної скарги, представником відповідача не надано доказів реальності та розумності витрат на професійну правничу допомогу.

В установлений апеляційним судом строк відповідачами відзиву на апеляційну скаргу подане не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції та додаткове рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09 серпня 1991 року за договором купівлі-продажу, ОСОБА_1 придбала 1/3 частину жилого будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці 1010 кв.м., на якій знаходився житловий будинок, жила площа якого 167,3 кв.м з надвірними будівлями: сарай «Б» дерев`яний, сарай «В» дерев`яний, гараж «Д» цегляний, вбиральня «И» дерев`яна огорожа №1-2 дерев`яна (т.1, а.с. 15-16).

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 1995 року затверджено мирову угоду, укладену між ВЖРЕУ і ОСОБА_1 , за якою порядок користування підвальним приміщенням будинку АДРЕСА_1 визначається наступним чином: приміщення І, ІІ, ІІІ знаходиться в загальному користуванні; приміщення 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5 виділяється в користування ВЖРЕУ 5 м. Суми, приміщення 5-7 виділяється в користування ОСОБА_1 . Порядок користування земельними ділянками визначається відповідно до часток згідно до варіанту №4 технічної експертизи наступним чином: частина двору залишається в загальному користуванні (на проекті ця частина не пофарбована), ВЖРЕУ 5 с. Суми виділяється в користування: під забудовою 254 кв.м., під двором загального користування 122 кв.м., під двором конкретного користування 144 кв.м.; під садом 154 кв.м. Всього ВЖРЕУ 5 виділено 673 кв.м. На проекті ця частина зображена червоним кольором. ОСОБА_1 виділено в користування: під забудовою 152 кв.м., під двором конкретного користування 35 кв.м., під двором загального користування -41 кв.м., під садом 109 кв.м., всього ОСОБА_1 виділено 337 кв.м., на проекті ця частина зображена синім кольором (т.1, а.с. 17-18).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 вересня 2018 року встановлено факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу від 09 серпня 1991 року посвідченого державним нотаріусом Сумської державної нотаріальної контори, зареєстрованому в реєстрі за №1-2997, предметом якого є 1/3 частина жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 19).

Рішенням Сумської міської ради від 13 листопада 2019 року №5854-МР затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надано у власність 1/3 частки земельної ділянки ОСОБА_1 за кадастровим номером :18:010:0024, за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1000 га (т.1, а.с. 20).

04 грудня 2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину земельної ділянки за кадастровим номером :18:010:0024, за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1000 га (т.1, а.с. 23).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради депутатів трудящих №601 від 07 червня 1950 року затверджено список домоволодінь, належних міській раді депутатів трудящих, до якого включено також домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 157).

01 липня 1950 року на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради депутатів трудящих видано свідоцтво про право власності на будови, яким підтверджується, що домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 належить 2/3 дерев`яного будинку обкладеного цеглою з підвалом, 2 дерев`яних сараї на праві власності міському комунальному господарству (т.1, а.с. 111).

17 листопада 2000 року виконавчим комітетом Сумської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло, яким підтверджується, що квартира АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Загальна площа квартири становить 63,30 кв.м. (т.1, а.с. 168).

23 січня 2002 року виконавчим комітетом Сумської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло, яким підтверджується, що квартира АДРЕСА_6 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 . Загальна площа квартири становить 74,1 кв.м. (т.1, а.с. 165).

За договором купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2009 року, ОСОБА_11 придбав у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 50,00 кв.м. (т.1, а.с. 202).

Згідно довідки Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради від 02 травня 2018 року, станом на 29 грудня 2012 року будинок за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за «Сумське міське комунальне господарства» на підставі рішення Сумського міськвиконкому від 07 червня 1950 року №601, частка у власності 2/3, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09 серпня 1991 року №1-2997, частка у власності 1/3 (т.1, а.с. 24).

13 червня 2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис права спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/3 частку житлового будинку загальною площею 347,2 кв.м., житлової площі 216,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: житловий будинок І, А (загальна площа 347,2 кв.м., житлова площа 216,5 кв.м.), житлова прибудова А-1-1, житлова прибудова А2, прибудова а, прибудова а2, прибудова а3, прибудова а4, прибудова а8, прибудова а8, прибудова а9, прибудова а10, сарай Б, погріб п/г, підвал п/д, сарай-кухня В, навіс Г, гараж Д, гараж К, вбиральня И, огорожа 1, 2 (т.1, а.с. 194-196).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, станом на 05 червня 2024 року право власності на: 2/5 частки квартири АДРЕСА_5 зареєстровано за ОСОБА_14 , підстава реєстрації свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 2-667, видане 22 червня 2015 року; на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_4 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 ; на квартиру АДРЕСА_7 зареєстровано за ОСОБА_2 (т.2, а.с. 4-7).

16 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Сумської міської ради із пропозицією укласти нотаріально посвідчений договір про поділ присадибної земельної ділянки та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами (т.1, а.с. 31).

Листом від 30 квітня 2020 року Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, як уповноважений орган Сумської міської ради з питань управління та розпорядження майном комунальної власності та земельними ресурсами, на звернення ОСОБА_1 повідомив, що при формуванні земельної ділянки з кадастровим номером :18:010:0024, сертифікованим інженером землевпорядником не правильно встановлено цільове призначення земельної ділянки, так як на частині даної земельної ділянки фактично розміщений багатоквартирний житловий будинок. Нормами земельного законодавства не передбачено можливість передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирного будинку земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частина (т.1, а.с. 32-33).

З висновку будівельно-технічного дослідження №1191, складеного 08 січня 2019 року, вбачається, що 03 січня 2019 року експерту Андрєєву Л.Г. надійшла заява ОСОБА_1 , на вирішення будівельно-технічного дослідження поставлені наступні питання: чи відповідає переобладнання кімнати «5-3» у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , держаним будівельним нормам?; визначити можливість виділення ОСОБА_1 належної їй частки із нерухомого майна, що у спільній частковій власності та розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з урахування сформованого користування та володіння будівлями та спорудами; чи можлива подальша експлуатація даних об`єктів, як окремих об`єктів нерухомого майна? Судовим експертом, за результатами проведеного дослідження запропоновано один варіант розподілу домоволодіння відповідно до сформованого порядку користування будинком та господарськими спорудами (т.1, а.с. 42-46).

На схемі поділу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , виконаній інженером-землевпорядником ОСОБА_16 зеленим кольором зображена земельна ділянка ОСОБА_1 (площею 0,0333 га), а червоним кольором земельна ділянка загального користування (площею 0,0148 га) (т.1, а.с. 46).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумської міської ради, третя особа: правління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради щодо визнання за нею права власності на самовільно переплановану кімнату «5-3» площею 15,1 кв.м. у прибудові «а2» житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та виділення їй в натурі частину житлового будинку з надвірними спорудами, а саме: приміщення житлової прибудови літ. «А1-І»: підвал: погріб «5-7», площею 13,2 кв.м.; 1-й поверх: житлова кімната «5-4», площею 18,2 кв.м.; житлова кімната «5-5», площею 26,1 кв.м. Приміщення житлової прибудови літ. «А2-І»: житлова кімната «5-10», площею 16,1 кв.м. Приміщення прибудови літ. «а2»: житлова кімната «5-3», площею 15,1 кв.м. Приміщення прибудови літ. «а8»: кухня «5-2», площею 8,7 кв.м.; вбиральня «5-6», площею 1,1 кв.м.; ванна «5-8», площею 2,2 кв.м. Приміщення прибудови літ. «а9»: коридор «5-1», площею 7,0 кв.м. Приміщення прибудови літ. «а10»: тамбур «5-9», пощею 4,0 кв.м. Господарські споруди: сарай-кухня літ. «П», погріб «п/г», гараж літ. «К», 1/3 частина огорожі №1-2 відмовлено за необґрунтованістю (т.1, а.с. 47-48).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2021 року, яке постановою Сумського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року залишено без змін, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до Сумської міської ради, ОСОБА_1 , державного реєстратора виконавчого комітету Сумської міської ради Момот Ю.М., про визнання незаконним рішення та державної реєстрації права власності на земельну ділянку (т.2, а.с. 2-5).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, при формуванні земельної ділянки з кадастровим номером :18:010:0024, сертифікованим інженером землевпорядником не правильно встановлено цільове призначення земельної ділянки, оскільки на частині даної земельної ділянки фактично розміщено багатоквартирний житловий будинок. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. Суд першої інстанції, посилаючись на відсутність доказів про можливість поділу будинку між трьома співвласниками, дійшов до висновку про відсутність підстав для виділу майна позивачу.

Щодо вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою то вони є похідними від вимог про виділ в натурі частки домоволодіння, а тому суд відмовляє в їх задоволенні.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, так як вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 1/3 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Також, в даному будинку розташовані 3 квартири. Згідно інформації з Державного реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, право власності на 2/5 частки квартири АДРЕСА_2 за вказаною адресою зареєстровано за ОСОБА_14 , право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 - за ОСОБА_4 , ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , а право власності на квартиру АДРЕСА_4 - за ОСОБА_2 . Крім того, долученим до матеріалів справи свідоцтвом про право власності на житло, підтверджується право спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_5 .

Остаточно визначившись із позовними вимогами, ОСОБА_1 , в позовній заяві (оновлена редакція) зазначила, що вимоги про виділ в натурі частини житлового будинку нею заявлено до власників квартир в спірному житловому будинку - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У частинах першій та другій статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Тобто, з вказаних норм слідує, що вирішення позовних вимог про виділ в натурі позивачу частки житлового будинку та господарських споруд, безпосередньо зачіпає права всіх співвласників квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , так як вони є співвласниками не лише квартир, а й допоміжних приміщень в спірному домоволодінні, на що не звернув уваги суд першої інстанції.

Неналежний склад відповідачів, а саме не залучення ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та інших співвласників квартири АДРЕСА_2 в спірному домоволодінні, права яких безпосередньо зачіпаються заявленими позивачем вимогами про виділ їй в натурі частки в домоволодінні, є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Відмова у задоволенні позовних вимог з зазначених підстав не позбавляє позивача права ще раз звернутися до суду із своїми вимогами, але вже до належного кола відповідачів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Відповідно до частин першої - третьої статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

У пункту 1) частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» наведено визначення багатоквартирного будинку. Так, багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Тобто стаття 42 ЗК України не передбачає можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини (див. постанови Верховного Суду від 18 березня 2019 року в справі № 263/68/17 та від 25 травня 2022 року в справі № 344/12943/15-ц).

Верховний Суд у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21 (провадження № 61-1693св22) зробив висновок, що при вирішенні спору, визначаючи варіанти розподілу земельної ділянки, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд здійснює поділ земельної ділянки з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 відноситься до багатоквартирного, оскільки в ньому розміщено три квартири. В установленому законом порядку була сформована земельна ділянка площею 0,1000 га під спірним домоволодінням, присвоєно кадастровий номер :18:010:0024, право власності на 1/3 частку цієї належить на праві власності ОСОБА_1 .

Порядок користування позивачем земельною ділянкою, на якій розміщено спірне домоволодіння було встановлено ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 1995 року, якою затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ВЖРЕУ-5 м. Суми.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказував на те, що вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою нею заявлено виключно до Сумської міської ради, у зв`язку тим, що 2/3 частини земельної ділянки перебуває у комунальній власності. Однак, не наведено мотивів повторного вирішення в судовому порядку питання щодо порядку користування тієї ж земельної ділянки після спливу 15 років після постановлення судом ухвали, якою затверджено морову угоду.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що питання визначення порядку користування земельною ділянки потребує спеціальних знань у іншій, ніж право, сфері, але позивачем та її представником клопотань про проведення в справі судової земельно-технічної експертизи не заявлялось, висновку експерта із запропонованими судовим експертом варіантами користування земельною ділянкою стороною позивача суду першої інстанції не було надано.

Долучена до позовної заяви схема поділу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , виконана інженером землевпорядником не є допустимим доказом та не підлягає врахуванню судом при визначенні порядку користування земельною ділянкою.

За встановлених обставин, усупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Таким чином, у відповідності до пунктів 1) та 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду належить змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову про виділ в натурі частки в житловому будинку.

Колегія суддів погоджується з додатковим рішенням суду та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в цій частині.

Зокрема, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява N 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що професійна правнича допомога відповідачу ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції була надана адвокатом Рижовим С.Є.

У межах строків, визначених ч. 8 ст. 141 ЦПК України строків 27 грудня 2024 року, адвокатом Рижовим С.Є. подані докази понесення ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, а сам: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №1900-Р/22 від 26 грудня 2022 року, розрахунок розміру витрат на професійну правову допомогу від 27 грудня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг адвокатом до договору №1900-Р/22 про надання професійної правничої (правової) допомоги та квитанції до прибуткового касового ордеру від 28 грудня 2022 року, 26 грудня 2023 року та від 24 грудня 2024 року (т. 3, а.с. 68, 69, 70).

Щодо доводів апеляційної скарги про неподання відповідачем ОСОБА_2 чи його представником разом із першою заявою до суду попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат, які планує понести відповідач Єрмоленко В.І., то зміст частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Подібний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 14 грудня 2021 року у справі №922/676/21, від 08 квітня 2021 року у справі №905/716/20, від 08 квітня 2021 року у справі № 161/20630/18.

Докази понесення відповідачем ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу були направлені ОСОБА_1 27 грудня 2024 року (т.3, а.с. 70, на звороті), факт отримання яких підтвердив представник позивача у поданому 07 січня 2025 року запереченні щодо заяви про ухвалення додаткового рішення (т. 3, а.с. 75-77).

Тобто, неподання Єрмоленком В.І. попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат не порушило принцип змагальності сторін та не позбавило позивача можливості заперечувати обґрунтованість та співмірність заявлених відповідачем судових витрат.

Усупереч твердження заявника апеляційної скарги, судове засідання на 27 лютого 2024 року призначалося судом та згідно протоколу судового засідання представник відповідача Рижов С.Є. був присутнім в цьому судовому засіданні (т.2, а.с. 183). Судове засідання, призначене на 10 вересня 2024 року не відбулося та було відкладено за клопотанням представника позивача (т.3, а.с. 39).

Оцінивши надані позивачем докази підтвердження розміру понесених судових витрат, врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що є підстави для стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, понесених ним в суді першої інстанції в розмірі 15389 грн 00 коп., що є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору. Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування додаткового рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Руденко Людмилою Дмитрівною, задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 грудня 2024 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про виділ в натурі частки із житлового будинку.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 грудня 2024 року та додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 8 січня 2026 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов