Провадження №: 2/755/102/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" січня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у солідарному порядку заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 12 березня 2017 року по 01 серпня 2021 року, у розмірі 95 990,08 грн, інфляційну складову боргу в розмірі

9 691,22 грн, 3 (три) % річних у розмірі 4 533,13 грн та судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , в тому числі до квартири АДРЕСА_2 , як теплопостачальною організацією з 01 липня 2014 року здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. Споживачем за вказаною адресою є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511)).

Отже, враховуючи положення статей 7, 8, 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених Кабінетом Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та пункту 12 Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 та враховуючи, що відповідачі є споживачами послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на них покладається обов`язок оплатити позивачу усі фактично спожиті послуги.

Однак, з жовтня 2016 року відповідачі своєчасно не вносить плату за отримані послуги з централізованого опалення та з серпня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого станом на 01 серпня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 86 165,48 грн, з яких: заборгованість з централізованого опалення - 33 942,52 грн, заборгованість за гаряче водопостачання - 52 222,96 грн.

Також, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, вважає, що на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних, що є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.

У зв`язку з викладеним просили позовні вимоги задовольнити.

11 травня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 755/16555/21 за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення станом на 01 серпня 2021 року у розмірі 86 165,48 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 11 276,75 грн, 3% річних у розмірі 5 146,47 грн, а всього 102 588,70 грн, та вирішено питання про розподіл судових витрат.

14 лютого 2025 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, яка обґрунтована тим, що відповідач станом на дату ухвалення заочного рішення проживав за іншою адресою та здійснював догляд за дитиною. Копію заочного рішення відповідач не отримував, про існування оскаржуваного рішення дізнався після арешту банківських рахунків приватним виконавцем, після чого 07 лютого 2025 року ознайомився з матеріалами справи

На обґрунтування заяви ОСОБА_3 зазначає, що позовну заяву подано з порушенням вимог пунктів 2, 5, 8, 9 частини третьої статті 175 ЦПК України. Позовну заяву підписано не у порядку самопредставництва юридичної особи, а через представника Кравченко О.П., що діяла на підставі довіреності. Однак, довіреність не містить відомостей про наявність повноважень представляти інтереси довірителя у відносинах із фізичними особами, тому позовна заява підлягає поверненню позивачеві без розгляду. До матеріалів справи також не долучено виписки з ЄДРПОУ щодо ТОВ «Євро-Реконструкція», а також копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Водночас, в квартирі АДРЕСА_3 здійснювалося неналежне виконання надання комунальних послуг в наслідок чого між мешканцями будинку та постачальниками комунальних послуг виник спір. Постачальники фактично неякісно надавали послуги, чи не надавали послуги взагалі. Позивачем не надано жодного доказу щодо факту та якості надання послуг, факту обслуговування будинку. Позивачем надано виключно розрахунок начебто заборгованості, який не має обґрунтування, має арифметичні ти логічні помилки. Позивач під час звернення до суду надав начебто розрахунок заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2016 року по серпень 2021 року, проте строк за яким позивач звернувся із вимогою про стягнення заборгованості складає період в майже п`ять років. Позивачем невірно зазначено період, за яким нараховується заборгованість.

При цьому, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, по справі № 826/9665/16, визнано незаконним тарифи на енергоносії для населення (газ, опалення, гарячу воду), тому всі відповідні підприємства, установи та організації повинні зробити перерахунок відповідно до нових вимог, що позивачем не було зроблено.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 лютого 2025 року, заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О. 18 лютого 2025 року.

18 лютого 2025 року судом витребувано матеріали цивільної справи № 755/16555/21 з Відділу архівних справ Дніпровського районного суду міста Києва, які передано судді 21 лютого 2025 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня

2022 року у цивільній справі № 755/16555/21 за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, прийнято до розгляду та призначено судове засідання на на 20 березня 2025 року на 14 год. 45 хв.

13 березня 2025 року представник ТОВ «Євро-Реконструкція» - Костюченко В.А., в приміщенні суду особисто ознайомилася з матеріалами справи, про що свідчить розписка, що міститься в матеріалах справи.

14 березня 2025 року (вхід. № 14490) до суду через систему «Електронний суд» ЄСІТС надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бородіна А.В., про скасування заочного рішення. Представник зазначив, що ОСОБА_1 копію оскаржуваного рішення не отримувала, про існування останнього дізналася від відповідача ОСОБА_3 10 березня 2025 року. Вважає, що позовну заяву подано з порушенням вимог пункту 2, 5, 8, 9 частини третьої статті 175 ЦПК України. Позовну заяву підписано не у порядку самопредставництва юридичної особи, а через представника Кравченко О.П., що діяла на підставі довіреності. Однак, довіреність не містить відомостей про наявність повноважень представляти інтереси довірителя у відносинах із фізичними особами, тому позовна заява підлягає поверненню позивачеві без розгляду. До матеріалів справи також не долучено виписки з ЄДРПОУ щодо ТОВ «Євро-Реконструкція», а також копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Крім того, в квартирі АДРЕСА_3 здійснювалося неналежне виконання надання комунальних послуг в наслідок чого між мешканцями будинку та постачальниками комунальних послуг виник спір. Постачальники фактично неякісно надавали послуги, чи не надавали послуги взагалі. Позивачем не надано жодного доказу щодо факту та якості надання послуг, факту обслуговування будинку. Позивачем надано виключно розрахунок заборгованості, який не має обґрунтування, має арифметичні ти логічні помилки.

Позивач під час звернення до суду надав розрахунок заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2016 року по серпень 2021 року. Строк за яким позивач звернувся із вимогою про стягнення заборгованості складає період в майже п`ять років. Позивачем невірно зазначено період, за яким нараховується заборгованість.

При цьому, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва справі № 826/9665/16, залишеним без змін постановою Шостого Апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, по справі № 826/9665/16, визнано незаконним тарифи на енергоносії для населення (газ, опалення, гарячу воду), тому всі відповідні підприємства, установи та організації повинні зробити перерахунок відповідно до нових вимог, що позивачем не було зроблено.

На підставі викладеного просив поновити ОСОБА_1 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду, скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня

2022 року по справі № 755/16555/21 та призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження, застосувати строк позовної давності до вимог позивача, у задоволенні вимог позивача відмовити повністю, стягнути судові витрати понесені відповідачами по розгляду справи № 755/16555/21 з позивача.

14 березня 2025 року (вхід. № 14492) до суду через систему «Електронний суд» ЄСІТС надійшла заява представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Бородіна А.В., про скасування заочного рішення. Представник зазначив, що ОСОБА_4 копію оскаржуваного рішення не отримувала, про існування останнього дізналася від відповідача ОСОБА_3 10 березня 2025 року.

Доводи заяви про скасування заочного рішення є аналогічними до викладених у заяві ОСОБА_1 , в тому числі щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності.

14 березня 2025 року (вхід. № 14493) до суду через систему «Електронний суд» ЄСІТС також надійшла заява представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - адвоката Бородіна А.В., про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

17 березня 2025 року (вхід. № 14857, повторно доставлено засобами поштового зв`язку 25 березня 2025 року, вхід. № 16945) до суду від ТОВ «Євро-Реконструкція» через систему «Електронний суд» ЄСІТС надійшли заперечення щодо заяви про перегляд заочного рішення.

Позивач зазначив, що Дніпровським районним судом міста Києва були прийняті всі належні й можливі заходи з повідомлення відповідачів про наявність на розгляді судової справи про стягнення заборгованості за комунальні послуги. З`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Водночас, доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи заявником не надано, а твердження, викладені у заяві про перегляд заочного рішення суду жодним чином не впливають на вирішення справи по суті.

Відповідно до частини другої статті 175 ЦПК України, Кравченко О.П., як представник ТОВ «Євро-Реконструкція», на підставі виданої товариством довіреності, подала до Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву від імені товариства про стягнення заборгованості за спожиті послуги в письмовій формі, яка була нею підписана, як представником позивача та особою, якій даною довіреністю надано право звертатись до суду в інтересах позивача із позовними заявами.

Чинне законодавство надає кредитору право, у разі солідарного обов`язку боржників (що має місце у даній справі), заявляти вимогу про виконання обов`язку як до усіх боржників разом, так і до когось з них конкретно за вибором кредитора. Позивач звернувся із позовом до суду про солідарне стягнення усієї заборгованості за вищевказаною квартирою із тих осіб, повні відомості про яких були наявні у позивача, що не позбавляє в подальшому права відповідача чи відповідачів, які солідарно виконали зобов`язання зі сплати коштів за отримані послуги, стягнути ці кошти із інших мешканців житла, відповідно до частки споживання кожного.

Подання відповідачем заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності вже після прийняття судом заочного рішення по справі не є підставою для скасування такого рішення.

Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення заборгованості, у тому числі й тої, яка існувала станом до 23 лютого 2022 року та відповідно здійснював нарахування інфляційних втрат та

3 % річних лише на ту суму боргу, яка була наявна у відповідачів станом до 23 лютого 2022 року.

З урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобіганню поширенню коронавірусної хвороби, тому заяву відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності слід застосовувати лише до частини заявлених вимог, а саме щодо стосвно заборгованості за послуги з централізованого опалення щодо періоду з

01 січня 2016 року по 12 березня 2017 року. Заборгованість за надані послуги з гарячого водопостачання за період з 01 серпня 2017 року по 01 серпня 2021 року нарахована в межах строків позовної давності.

З урахуванням заявленої відповідачем заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності до заявлених позовних вимог, борг відповідачів, в межах строку позовної давності, у період з 12 березня 2017 року по 1 серпня 2021 року становить 95 990,08 грн, а саме: за надані послуги з постачання теплової енергії - 29 542,77 грн; за надані послуги з централізованого постачання гарячої води - 52 222,96 грн. Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни вимоги, за централізоване опалення становить 3 508,76 грн, за послуги з гарячого водопостачання - 6 182,46 грн, а разом складає

9 691,22 грн. Розмір 3 % річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги за централізоване опалення становить 1 684,09 грн, за послуги з гарячого водопостачання - 2 849,04 грн, а разом становить 4 533,13 грн.

Також позивач звернув увагу, що відповідачами не надано до суду жодного документу (доказу), який: спростовує факт надання позивачем до квартири відповідачів послуг з постачання теплової енергії та гарячої води; підтверджує факт отримання послуг споживачами послуг у житловому приміщенні від іншої теплопостачальної організації; підтверджують сплату відповідачами коштів за отриманні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води на користь позивача чи на користь іншої теплопостачальній організації та відсутності у них заборгованості за отримані послуги; доказів надання позивачем послуг неналежної якості.

З огляду на викладене заяву про перегляд заочного рішення просили залишити без задоволення.

Також ТОВ «Євро-Реконструкція» подано клопотання про звільнення від сплати понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи.

Проти заявленого відповідачем орієнтовного розміру витрат на правничу допомогу у сумі 30 000,00 грн позивач заперечує. Заявлені витрати не відповідають критерію розумності та необхідності, є необгрунтованими та завищеними, недоведено їх фактичність неминучість надання. Такі витрати були недоцільні та необов`язкові.

Позивач звернувся до суду саме за захистом своїх прав та інтересів, які порушує відповідач, тому позивач не може нестии витрати на відшкодування витрат відповідача на правову допомогу в ситуації, створеній безпосередньо самим відповідачем.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня

2022 року у цивільній справі № 755/16555/21 задоволено, заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня 2022 року по справі № 755/16555/21 за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, - скасовано, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відзив на позов не подали. Копію ухвали про скасування заочного рішення відповідач ОСОБА_3 отримав особисто 20 квітня 2025 року, про що свідчить розписка, що міститься в матеріалах справи. Також копію ухвали від 20 березня 2025 року доставлено до електронного кабінету відповідача ОСОБА_3 , та представника відповідачів - адвоката Бородіна А.В., 03 квітня 2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа від 03 квітня 2025 року. Водночас, конверт з ухвалою від 20 березня 2025 року, що направлявся на адресу відомого місця проживання відповідача ОСОБА_2 , повернувся до суду не врученим з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, а також Законом України від

09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», який набув чинності з 10 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 19 Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», зараз і надалі - у редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник.

Частиною першою статті 1 Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що виконавець комунальної послуги - це суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

Відповідно до положень статті 6 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є: 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198.

Відповідно до інформації з Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 06 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_4 , з 06 грудня 1996 року.

З інформації з Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 06 жовтня 2021 року, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_4 , з 06 грудня 1996 року.

Згідно з інформацією з Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 06 жовтня 2021 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з 06 грудня 1996 року.

Отже, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_4 , таким чином, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачами комунальних послуг, які надаються позивачем.

Водночас, суд враховує, що відповідно до інформації з Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від

06 жовтня 2021 року, відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 ,

20 вересня 1957 року, в ІТС «Реєстр територіальної громади міста Києва» не знайдено.

Також в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували право власності чи право користування ОСОБА_2 житловим приміщенням за адресою:

АДРЕСА_4 .

З огляду на викладене ОСОБА_2 , в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не був споживачем житлово-комунальних послуг, що надавалися позивачем за адресою:

АДРЕСА_4 .

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт

5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

За приписами статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги», пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від

21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Положення щодо договірного характеру спірних правовідносин закріплені у частині перші статті 12 Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги». Так надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті

13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (частина третя статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Судом встановлено, що 23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивачем опубліковано повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511)).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц) зазначено таке.

У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту

5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, відсутність між сторонами та надавачем комунальних послуг договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, від

18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц).

Отже, відповідачі були споживачами послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення, які надавалися позивачем, без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому не звільняються від оплати послуг у повному обсязі.

Суд враховує, що відповідачі не надали суду доказів того, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаною адресою надавала інша юридична особа, або що такі послуги не надавалися взагалі як до будинку АДРЕСА_1 , так і безпосередньо до квартири АДРЕСА_2 .

При цьому, відповідачі не зверталися до ТОВ «Євро-Реконструкція», як до надавача комунальних послуг, із заявами (повідомленнями) про непроживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , про бажання припинити отримання послуг (як повністю так і на певний період) тощо.

Також з матеріалів справи вбачається, що протягом спірного періоду відповідачі, споживаючи комунальні послуги, не надсилала позивачу жодних скарг чи претензій (передбачених пунктом 37 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пунктом 56 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690, та статтею 27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.

Аналогічні висновки були зроблені у постановах Верховного Суду у справах від 29 листопада

2019 року № 645/5401/17 та від 31 жовтня 2019 року № 465/5138/15-ц.

Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною першою статті 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 (провадження № 61-18650св20) зроблено висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Водночас, згідно із частиною третьою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як споживачі послуг, з 01 жовтня 2016 року своєчасно не вносила плату за отримані послуги з централізованого опалення та з серпня

2017 року - за послуги з постачання гарячої води.

Згідно розрахунку суми боргу, наданого ТОВ «Євро-Реконструкція», за період з 12 березня

2017 року по 01 серпня 2021 року утворилась заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії у розмірі 29 542,77 грн та за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 52 222,96 грн.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 70-80 ЦПК України.

Будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідачами не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги. Власного розрахунку заборгованості відповідачами також не надано, правом на подання відзиву не скористалися.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості зі споживачів комунальних послуг ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо квартири АДРЕСА_3 .

Водночас, вимоги про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 не обґрунтовано.

Стосовно нарахування втрат від інфляції та 3 % річних на суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги суд зазначає таке.

Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Згідно аналізу практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання щодо сплати комунальних послуг підлягають стягненню також інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Таким чином, враховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від

07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц.

Загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (від 17 березня 2020 року № 530-ІХ) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та

3 % річних.

В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні статті 549 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено.

Отже, положення статті 549 ЦК України (штраф, пеня) та статті 625 ЦК України (3 % річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природною.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наявну заборгованість у відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , позивачем правомірно заявлено вимоги про нарахування сум передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи питання про розмір суми заборгованості, що підлягає стягненню за надані житлово-комунальні послуги, суд враховує заяву відповідачів про застосування строку позовної давності, а також заперечення позивача стосовно застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до положень статей 256-257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження

№ 61-21807св19.

Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, постанову Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діяв до 30 червня 2023 року.

Вказані норми діяли станом на дату звернення позивача до суду.

Враховуючи вище викладене, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину та строк воєнного, надзвичайного стану.

Суд вважає, що з урахуванням продовження строку позовної давності, та того, що карантин був введений 12 березня 2020 року, строк позовної давності необхідно відраховувати саме з цієї дати.

Тобто на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню платежі з 12 березня 2017 року по 01 серпня 2021 року за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі - 52 222,96 грн та за послуги з централізованого опалення у розмірі - 29 542,77 грн.

Також з відповідачів підлягають стягненню інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 6 182,46 грн та за послуги з централізованого опалення у розмірі 3 508,76 грн, що разом складає 9 691,22 грн.

З відповідачів також слід стягнути 3 % річних, нараховані на суму заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2 849,04 грн та за послуги з централізованого опалення у розмірі 1 684,09 грн, що разом складає 4 533,13 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) міститься правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позивач довів наявність договірних зобов`язань відповідача по оплаті наданих позивачем комунальних послуг, відповідно до умов договору приєднання та за встановленими тарифами. Відповідач послуги отримав і не оплатив їх у повному розмірі, має заборгованість в оплаті.

Відповідачі не довели наявності підстав для звільнення від обов`язку сплатити за надані комунальні послуги, чи для зменшення їх вартості, чи факту ненадання таких послуг, чи факту більшої оплати вказаних комунальних послуг, і не оспорив розміру наявної заборгованості. Тому суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати від відповідачів - споживачів послуг - їх оплати у повному обсязі за встановленими тарифами і розцінками, а відповідачі, як сторона, що послуги отримала, але не виконала свої зобов`язання, допустила прострочення в оплаті, - зобов`язані сплатити позивачу за надані ним послуги, що є підставою для стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, втрати від інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми заборгованості.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню.

У задоволенні вимог до ОСОБА_2 слід відмовити у зв`язку із необґрунтованістю.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із статтею 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією від 15 вересня 2021 року про оплату судового збору на суму 2 270,00 грн.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у сумі 2 270,00 грн по 756,66 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись статтями 525, 526, 610 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 12 березня 2017 року по 01 серпня

2021 року у розмірі 29 542,77 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з

01 серпня 2017 року по 01 серпня 2021 року у розмірі 52 222,96 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 9 691,22 грн, 3 % річних у розмірі 4 533,13 грн, що разом становить 95 990,08 грн (дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень 08 копійок).

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 756,66 грн (сімсот п`ятдесят шість гривень 66 копійок).

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 756,66 грн (сімсот п`ятдесят шість гривень 66 копійок).

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 756,66 грн (сімсот п`ятдесят шість гривень 66 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: вул. Гната Хоткевича, 20, м. Кив, 02094.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою:

АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою:

АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 .

Повне рішення суду складене 05 січня 2026 року.

Суддя О.О. Хромова