06.01.2026 Єдиний унікальний номер 205/22/26
Провадження № 2-з/205/1/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Дорошенко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Гузь Є.В.,

розглянувши заяву керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Панченка Станіслава Юрійовича в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

До Новокодацького районного суду міста Дніпра через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Панченка С.Ю. в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Разом з позовною заявою керівником Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Панченком С.Ю. подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна будівлі, загальною площею 34,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020). В обґрунтування заяви посилався на те, що державним реєстратором Виконавчого комітету Лихівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області Сакалюк С.Г., 20.03.2025 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна будівля, площею 34,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , за громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Підставою виникнення права власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна зазначено: технічний паспорт серія та номер: TI01:7979-2332-2744-1423 від 14.03.2025 та довідка №110 від 03.03.2005, видана Комунальним підприємством «Земград» Дніпропетровської міської ради про адресу об`єкта. У подальшому, право власності на нерухоме майно будівлю, загальною площею 34,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , від ОСОБА_2 перейшло до ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №418 від 09.04.2025, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В. На теперішній час власником вказаного нерухомого майна є фізична особа ОСОБА_1 . Разом з цим, окружною прокуратурою встановлено, що спірний об`єкт нерухомого майна є самочинно збудованим. Таким чином, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , у власність чи користування будь-яким фізичним чи юридичним особам не передавалась, розпорядчий документ, на підставі якого об`єкту нерухомості, розташованому на земельній ділянці присвоєно адресу у АДРЕСА_1 , не видавався, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності, чим грубо порушено право комунальної власності територіальної громади м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради. За відсутності будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, за адресою: АДРЕСА_1 , збудовано нерухоме майно будівлю, загальною площею 34,3 кв.м., що свідчить про те, що зазначене нерухоме майно є самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України. Отже, ОСОБА_2 уникаючи установленого чинним законодавством порядку набуття у користування земельної ділянки, отримання дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, самочинно збудувала вказаний об`єкт та набула право власності на нього, на підставі довідки №110 від 03.03.2005 КП «Земград» Дніпропетровської міської ради про адресу об`єкта, яка уповноваженим органом не видавалась, та в розумінні ст.ст. 328, 331 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є документом, на підставі якого виникає право власності на нерухоме майно та проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно та у подальшому здійснила відчуження вказаного майна на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №418 від 09.04.2025. Водночас, наявність спірного об`єкту нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме відкриття розділу, первинна реєстрація права власності, на підставі довідки про адресу яка уповноваженим органом не видавалась, та подальше відчуження даного майна, не змінює характер такого майна як самочинно збудованого, що порушує права Дніпровської міської ради щодо користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності. Таким чином, спірний об`єкт збудовано самочинно, без дотримання установленого чинним законодавством порядку набуття у користування земельної ділянки, отримання дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, що унеможливлює його набуття у власність та подальше відчуження. Безпідставне набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суперечить засадам містобудівної діяльності в Україні, визначених Законом України «Про основи містобудування», є перешкодою у розв`язанні питань прогнозування розвитку, планування і забудови населених пунктів, регулювання земельних відносин, створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктури через відсутність можливості належного ведення містобудівного кадастру призводить до порушення майнових прав та інтересів територіальної громади на дотримання законного порядку користування, володіння, розпорядження та відчуження земельної ділянки комунальної власності. Зважаючи на викладене, самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, яка не відводилась для цієї мети, підлягає знесенню його титульним власником, а земельна ділянка поверненню Дніпровській міській раді із скасуванням державної реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у судовому порядку. Як вбачається з позову, предметом позову прокурора є, в тому числі скасування державної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна будівлі площею 34,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 яке є самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України.

Підставою для пред`явлення прокурором позову стала незаконна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна на підставі документів, які уповноваженим органом не видавались, самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво на ній. Відповідно до ст.ст. 328, 331 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» довідка комунального підприємства про адресу об`єкта не є документом, на підставі якого виникає право власності на нерухоме майно та відповідно не є документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно. Таким чином, право приватної власності на спірну будівлю у ОСОБА_2 , якою у подальшому відчужено об`єкт на користь ОСОБА_1 виникло без відповідних правових підстав. З урахуванням того, що ОСОБА_1 маючи зареєстроване право власності на спірне самочинно збудоване майно не обмежений в розпорядженні таким майном, відсутність заборони реєстраційних дій щодо вказаного майна, реєстрація права власності на яке оскаржується прокурором, може призвести до відчуження цього майна з метою утруднення чи унеможливлення виконання рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра у справі за позовом прокурора, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.01.2026 року вищевказана заява розподілена в провадження судді Дорошенко Г.В. та передана судді канцелярією суду 05.01.2026 року.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до змісту роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Також відповідно до пункту 20 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК України), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК України (судовий секвестр).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Як зазначено заявником, предметом позову є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, скасування державної реєстрації права власності.

Суддя, з урахуванням предмету позову, а також того, що відчуження нерухомого майна будівлі, загальною площею 34,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у разі задоволення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, вважає за необхідне застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна.

Крім того суддя звертає увагу, що вид забезпечення позову у виді заборони вчиняти певні дії не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_1 оскільки нерухоме майно фактично перебуває у його володінні, а обмежується лише будь-яка можливість відчуження його.

Слід зазначити, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому заборона вчиняти певні дії щодо вищезазначеного нерухомого майна до ухвалення рішення у справі не порушує законні права та інтереси відповідача. Останній не позбавлений права у будь-який момент звернутися до суду за скасуванням заходів забезпечення позову та навести свої доводи з цього приводу, які будуть предметом ретельного дослідження суду.

Таким чином, заява керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Панченка С.Ю. про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-153, 353, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Панченка Станіслава Юрійовича в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, про забезпечення позову керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Панченка Станіслава Юрійовича в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , про усунення перешкод у праві користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, задовольнити.

Заборонити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна будівлі, загальною площею 34,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020).

Копію ухвали направити відділу реєстрації майнових прав Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за адресою: м.Дніпро, вул. Старокозацька, б.58, кабінет 213, ел. адреса: - для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було поставлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Дорошенко