УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року

м. Київ

справа № 542/1594/24

провадження № 61-16252ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Новосанжарського відділу державної реєстраціїактів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіональногоуправління Міністерства юстиції, держави Україна в особі Державної казначейської служби Українипро відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до держави Україна в особі Новосанжарського відділу державної реєстраціїактів цивільного стану уПолтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Новосанжарський ВДРАЦС у Полтавському районі Полтавської областіСхідного МУ МЮ), держави Україна в особіДержавної казначейської служби України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати у вигляді судового зборув сумі 15 140, 00 грн компенсовано за рахунок держави.

Не погодившись з указаним судовим рішенням, ОСОБА_1 20 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, у якій просила поновити строк на апеляційне оскарження. Посилалася на те, що вона готувалась до судових засіданьта написання процесуальних документів,у зв'язку з чим не встиглаподати апеляційну скаргу.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: для звернення до суду з обґрунтованим клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Суд вважав неповажними вказані заявником причини пропускувизначеного законом строкуна апеляційне оскарження. Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 отримала копію оскаржуваного рішенняв електронному кабінеті22 травня 2025 року о 22:59 год, а апеляційну скаргуподала через систему«Електронний суд» 20 серпня 2025 року, тобто поза межами строку, визначеного статтею354 ЦПК України.

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 подала заяву, у якій вказала, що в строк на апеляційне оскарження у неї сталися події, які об`єктивно унеможливлювали вчасне подання апеляційної скарги, а саме: на неї вчинявся тиск з боку сторонніх осіб. Також від ОСОБА_1 надійшло клопотання про приєднання доказу - фотокопії газетної статті.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 травня 2025 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що участь в інших судових засіданнях, підготовка до них та написання процесуальних документів не є поважними причинами пропуску строку на подання апеляційної скарги. Крім того, апеляційний суд вважав, що ОСОБА_1 не було подано належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що на неї з боку сторонніх осіб чинився тиск, а додані копії повідомлень з месенджерів не є такими, що підтверджують вказану обставину. Жодних інших обставин, у зв`язку з якими ОСОБА_1 не мала можливості вчасно подати апеляційну скаргу, зазначено не було.

23 грудня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року.

Касаційну скаргу заявник обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Зокрема, на думку ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції не було застосовано положення статей 6, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Протоколу № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 та пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України.

Зазначає, що апеляційний суд допустив надмірний формалізм, не надав оцінки сукупності факторів, які об'єктивно створили перешкоди для вчасного подання апеляційної скарги, застосував до неї непомірний тягар доказування, не дослідив та не здійснив оцінку наданих доказів та не зазначив мотивів їх відхилення, не навів мотивів відхилення аргументів про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, а також порушив процесуальні строки, встановлені для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Також заявник вважає, що справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду, оскільки оскаржувана ухвала апеляційного суду на час її постановлення (14 листопада 2025 року) не була підписана колегією суддів (була проєктом). Вказує, що оскаржуване судове рішення як електронний об'єкт ідентифікується за унікальним номером 4814_58625395, а підписи до файлу з цим ідентифікатором були накладені лише 20 листопада 2025 року, на підтвердження чого долучає протоколи створення та перевірки кваліфікованих та удосконалених електронних підписів.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

За приписами частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За приписами частини першої, п'ятої, сьомої статті 14 ЦПК України усудах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет вЄдиній судовій інформаційно-комунікаційній системіабо її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направленнядо електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішеннянадіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до частини одинадцятої статті 272 ЦПК України якщоучасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогоюЄдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасникасправи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Апеляційний суд встановив, що повний текст рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 травня 2025 року був складений 22 травня 2025 року та отриманий ОСОБА_1 22 травня 2025 року о 22:59 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу в електронний кабінет.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 22 травня 2025 року, передбачений частиною першою статті 354 ЦПК України, та строк на поновлення, передбачений частиною другою статті 354 ЦПК України, закінчився 23 червня 2025 року (робочий день - понеділок).

Апеляційна скарга була подана ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» 20 серпня 2025 року, тобто з пропуском визначеного законом строку.

Верховний Суд у постанові від 31 серпня2021 року в справі № 911/3513/16 зазначив, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать відволевиявлення сторони, і пов'язаніз дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчиненнясторонами у справі процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує залежно від поважності причин пропуску строку на оскарження.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Апеляційний суд, проаналізувавши зазначені ОСОБА_1 підстави пропуску строку на апеляційне оскарження та надані на їх підтвердження докази, дійшов висновку, що участь в інших судових засіданнях, підготовка до них та написання процесуальних документів не є поважними причинами пропуску строку, які унеможливлюють вчасну подачу апеляційної скарги.

Крім того, суд вважав, що належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що на ОСОБА_1 чинився тиск з боку сторонніх осіб протягом понад двох місяців, до суду апеляційної інстанції подано не було, а додані копії повідомлень з месенджерів не є такими, що підтверджуються зазначену обставину.

З огляду на те, що вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними та остання не навела інших поважних підстав для поновлення такого строку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності та зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції на час її постановлення не була підписана колегією суддів, є безпідставними та необґрунтованими, а долучені до скаргипротоколи створення та перевірки кваліфікованих таудосконалених електронних підписів не свідчать, що справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду.

Інші аргументи, якими заявник мотивує касаційну скаргу, не можуть слугувати підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на незгоді з висновками суду щодо встановлених обставин справи та відносяться до переоцінки доказів. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

У зв'язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання заявника, викладені у прохальній частині касаційної скарги.

Керуючись статтями 394, 406 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 листопада 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Новосанжарського відділу державної реєстраціїактів цивільного стану уПолтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, держави Україна в особі Державної казначейської служби Українипро відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко