УХВАЛА

06 січня 2026 року

м. Київ

справа № 686/13582/25

провадження № 61-16534ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Хмельницьке автотранспортне підприємство 16862», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи

1. У травні 2025 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. На підставі наказу Хмельницького АТП 16862 № 29 від 31 липня 1986 року його направили в населений пункт Зелений Мис (Страхолісся) Іванківського району Київської області, де з 01 по 31 серпня 1986 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до довідки Хмельницького АТП № 16862 № 542 від 28 вересня 1992 року про розмір заробітку за період роботи у зоні відчуження він у період з 01 по

30 серпня 1986 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і йому виплачена заробітна плата у подвійному розмірі за фактично відпрацьовані

360 годин згідно з табелем при балансі 168 і окладі 165 крб у сумі 709,28 крб.

26 листопада 2001 року йому повторно була видана аналогічна довідка. Видані довідки не відображають реального заробітку за роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки в них не враховано кратність за роботу в зоні відчуження, вихідні дні, понаднормові.

22 квітня 2025 року він звернувся до відповідача, який є правонаступником Хмельницького АТП 16862, із заявою про видачу довідки про розмір заробітку в зоні відчуження за формою відповідно до листа Міністерства соціальної політики

від 27 лютого 1996 року № 01-3/241-013-2 з урахуванням збереженого заробітку за основним місцем роботи, кратності оплати праці, врахування понаднормових та роботи у вихідні дні.

29 квітня 2025 року відповідач надав відповідь, що у зв`язку із реорганізацією підприємства фахівців, які б могли підготувати довідку у підприємства немає, а тому йому відмовлено у її видачі. Вважає такі дії підприємства протиправними.

У листі Мінсоцполітики від 09 червня 1995 року № 224/8.13 передбачено, що підприємства і організації в разі неправильної оплати праці в зоні відчуження повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно з листом Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29 жовтня 1992 року

№ 09-3751/1032/3к/13-412/308 у разі, якщо робота в зоні відчуження оплачена невірно, без врахування урядових рішень, то повинен бути здійснений перерахунок заробітної плати відповідно до законодавства. При цьому, визначена таким чином заробітна плата не індексується, не виплачується, а тільки враховується при нарахуванні пенсії.

За його розрахунком заробітна плата складає 937,4 крб (оплата за робочі дні з урахуванням кратності та понаднормові) + 288,32 крб (оплата за вихідні дні з урахуванням кратності та понаднормові) + 379,28 крб (збережений заробіток за основним місцем роботи) = 1604,64 крб.

Тому позивач просив зобов`язати ТДВ «Хмельницьке автотранспортне підприємство 16862» видати йому довідку за формою, встановленою листом Міністерства соціального захисту населення від 27 лютого 1996 року за

№ 01-2/241-013-2 про заробітну плату за час роботи у зоні відчуження

з 01 по 30 серпня 1986 року з урахуванням збереженого заробітку за основним місцем роботи, кратності за роботу у зоні відчуження, понаднормових та збільшеного заробітку за роботу у вихідні дні, визначивши її у розмірі 1604,64 крб.

2. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 17 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Хмельницьке автотранспортне підприємство 16862», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про зобов`язання вчинити певні дії.

3. ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, звернувся до апеляційного суду.

4. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2025 року - без змін.

Узагальнені доводи касаційної скарги

5. 17 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року та постановити нове рішення у справі, яким задовольнити позов.

6. ОСОБА_1 , як підставу касаційного оскарження, зазначив, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі відсутності або знищення первинних документів на підприємстві, на якому працював ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки пенсійне забезпечення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не повинно ставитись в залежність від наявності первинних документів на підприємстві, дій або бездіяльності підприємства по збереженню таких документів (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Позиція Верховного Суду

7. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

8. Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії», № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції, підкресливши, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

9. Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення ЄСПЛ у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії»).

10. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

11. Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

12. Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, який встановлює один з «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис ЦПК України також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

13. Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

14. Предметом позову в цій справі є зобов`язання видати довідку про заробітну плату за час роботи у зоні відчуження з 01 по 30 серпня

1986 року з урахуванням збереженого заробітку за основним місцем роботи, кратності за роботу у зоні відчуження, понаднормових та збільшеного заробітку за роботу у вихідні дні, визначивши її у розмірі 1604,64 крб.

15. Зазначена справа є незначної складності, а тому на підставі пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною.

16. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

17. Таким чином, судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.

18. При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України.

19. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом за змістом касаційної скарги у цій справі не встановлено.

20. Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

21. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

22. Судом враховано, що відмова у відкритті касаційного провадження у справі, яка не підлягає касаційному оскарженню, відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

23. З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі незначної складності, яка на підставі пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною справою, такі рішення не підлягають касаційному оскарженню, то Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19,

пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Хмельницьке автотранспортне підприємство 16862», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак Є. В. Синельников В. В. Шипович