Справа № 502/2397/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О. А.,

за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Кілійської міської ради

про визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської ради та просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач в позовній заяві вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 . При житті ОСОБА_2 склав заповіт за яким заповідав все своє майно на що він матиме право при житті, дочці - ОСОБА_1 . Позивач, відповідно до ст. 529, 534 ЦК УРСР є спадкоємцем за законом та за заповітом та має право на спадкове майно. Позивач, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщинупісля смерті ОСОБА_2 , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Позивач у зв`язку з відсутністю працюючих нотаріусів на постійній основі на території м. Кілія та колишнього Кілійського району, у зв`язку зі смертю приватного нотаріуса Богачової Н.М. в липні 2024 року та відсутності з лютого 2022 року приватного нотаріуса Юрченко М.Є., наявними обмеженнями щодо пересування цивільних осіб, які діють під час правового режиму воєнного стану, позбавлений можливості належним чином звернутися до нотаріусів в Кілійській територіальній громаді та оформити належним чином спадкові права, які залишилися після смерті свого батька, у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат» та Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5. Незважаючи на данні обставини, позивач, як спадкоємець за законом, після звернення до державної нотаріальної контори, незважаючи на віддаленість знаходження нотаріальної контори, та наявності обмежень під час правового режиму воєнного стану, була змушена звернутися до державного нотаріуса з вимогою оформити спадщину після померлого ОСОБА_2 . Під час звернення до нотаріуса, йому нотаріусом було надане усне роз`яснення, що через відсутність всіх належних правовстановлюючих документів на спадкове майно, в тому числі відсутність відомостей щодо внесення заповіту в Спадковий реєстр, необхідно звернутися до суду за вирішенням цього питання. Нотаріус пояснив, що так як всіх документів на спадкове майно, необхідних для оформлення спадщини немає, позивач повинен звернутися до Кілійського районного суду за захистом свої прав. На вимогу позивача надати письмову відповідь щодо неможливості оформити спадкові права в нотаріальному порядку, нотаріус зазначив, що не має змоги та можливості видати такий лист та підкреслив необхідність звернутися до суду. На теперішній час вищевказані обставини унеможливлюють оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, що стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про захист невизнаних прав. Вищезазначені причиниунеможливлюють оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, що стало підставою для звернення до суду з вимогою про захист невизнаних прав.

В зв`язку з зазначеним, позивач просила суд:

- визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 який в цілому складається з: житлового будинку - літ. А1-А2 житловою площею 40,6 кв.м. та загальною площею 75,9 кв. м., літньої кухні - літ. Б1, навісу - літ. В, навісу - літ. Г, сараю - літ. Д, сараю - літ. Е, сараю - літ. Ж, сараю - літ. З, комори - літ. И, гаражу - літ. К, убиральні - літ. Л, надвірних споруд - № 1-4; І-ІІ в порядку спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача надав заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача та задовольнити позов.

Представник відповідача - Кілійської міської ради, в судове засідання не прибув, надав відзив, в якому просив судрозглянути справу без його присутності, позовні вимоги визнає.

На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.10.1966 р., запис акта про народження № 338 - рос. « ОСОБА_2 » та рос. « ОСОБА_3 » є батьками: рос. « ОСОБА_4 », ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 04.02.1972 р., « ОСОБА_5 » та рос. « ОСОБА_4 » зареєстрували шлюб 04.11.1972 року, про що зроблено актовий запис за № 19. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище рос. « ОСОБА_6 ».

Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_4 від 31.12.1993 р., актовий запис № 327, рос. « ОСОБА_2 », помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно заповіту від 02.02.1991 р. ОСОБА_2 завповідав все своє майно на що він матиме право при житті, дочці - ОСОБА_1 .

Відповідно акту про встановлення фактів від 19.11.2025 р. ОСОБА_1 після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 вступила в фактичне управління спадковим майном - житловим будинком, який розташований по АДРЕСА_1 , з того часу постійно проживає в даному будинку та за даною адресою.

Згідно довідки КП КМР "БТІ" № 942 від 18.11.2025 р. ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 12.10.1981 р. належить житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорту КП КМР "БТІ" від 14.11.2025 р. на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 в цілому складається з: житлового будинку - літ. А1-А2 житловою площею 40,6 кв.м. та загальною площею 75,9 кв. м., літньої кухні - літ. Б1, навісу - літ. В, навісу - літ. Г, сараю - літ. Д, сараю - літ. Е, сараю - літ. Ж, сараю - літ. З, комори - літ. И, гаражу - літ. К, убиральні - літ. Л, надвірних споруд - № 1-4; І-ІІ.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 83607995 від 15.12.2025 р. сформованої Ренійською державною нотаріальною конторою, вбачається, що інформація в Спадковому реєстрі відносно ОСОБА_2 відсутня.

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 83608022 від 15.12.2025 р. сформованої Ренійською державною нотаріальною конторою, заповідачем є ОСОБА_2 , номер у спадковому реєстрі 2329799 дата посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце посвідчення - Кілійська районна державна нотаріальна контора.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчиненіпротягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлена можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим її право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 207, 259, 263-265 ЦПК, ст. ст. 534, 549 ЦК УРСР, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Кілійської міської ради про визнання права власності на спадкове майно- задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 який в цілому складається з: житлового будинку - літ. А1-А2 житловою площею 40,6 кв.м. та загальною площею 75,9 кв. м., літньої кухні - літ. Б1, навісу - літ. В, навісу - літ. Г, сараю - літ. Д, сараю - літ. Е, сараю - літ. Ж, сараю - літ. З, комори - літ. И, гаражу - літ. К, убиральні - літ. Л, надвірних споруд - № 1-4; І-ІІ в порядку спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников