СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/23/26
ун. № 759/1382/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року Суддя Святошинського районного суду м. Києва Журибеда О.М., за участі секретаря судового засідання Шило М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 02.06.2025 року Барановського Б.В. , -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва із скаргою на бездіяльність заступника начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 02.06.2025 року Барановського Б.В .

У скарзі боржник просить:

- бездіяльність заступника начальника Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) - державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 02.06.2026 року Барановського Б.В. , визнати протиправною; - зобов`язати заступника начальника Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) - державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 02.06.2026 року Барановського Б.В. зупинити виконавче провадження НОМЕР_1 від 02.06.2025 року шляхом винесення відповідної постанови; - зобов`язати заступника начальника Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) - державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 02.06.2026 року Барановського Б.В. усунути порушення.

Скарга обґрунтована тим, що ухвалою Верховного суду від 03.11.2025 року у справі №759/1382/19 відкрито касаційне провадження та зупинено дію ухвали Святошинського районного суду від 05.05.2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 08.09.2025 року під час касаційного розгляду.

Судове засідання не фіксувалось за допомогою технічних засобів, у зв`язку з відсутністю електроенергії в суді відповідно до акту від 06.01.2026 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на викладене суд вирішив проводити судове засідання у відсутність учасників справи та розглянути внесену на розгляд суду скаргу.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2025 року заяву ОСОБА_3 задоволено та видано дублікат виконавчого листа за рішенням у справі №759/1382/19.

Вказаний дублікат виконавчого листа стягувач звернув до примусового виконання до Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ).

02.06.2025 року державним виконавцем Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 на підставі дубліката виконавчого листа від 28.05.2025 року у справі №759/1382/19.

Постановою Київського апеляційного суду від 08.09.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду від 05.05.2025 року залишено без задоволення, а ухвалу від 05.05.2025 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 03.11.2025 року у справі №759/1382/19 відкрито касаційне провадження та зупинено дії ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 08.09.2025 року до закінчення їх перегляду у касаційном порядку.

02.12.2025 року боржник ОСОБА_1 звернулась до заступника начальника Святошинського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіанального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 02.06.2025 року із заявою про зупинення виконавчого провадження в порядку 19,38 ЗУ «Про виконавче провадження» з додатком до неї - ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03.11.2025 року.

04.12.2025 року заступник начальника Святошинського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 02.06.2025 Барановський Б.В. надав відповідь боржнику №Д/22 відповідно до якої, повідомив, що в разі надходження до відділу вимоги суду щодо повернення виконавчого листа (дублікат) №759/1382/19 виданого 28.05.2025 року Святошинським районним судом м. Києва без виконання, державним виконавцем буде винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, з посиланням на ст.ст. 35, 38 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Як встановлено судом боржник в межах строку на касаційне оскарження подала касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 08.09.2025 року, ухвалою якого від 03.11.2025 року зупинено дію ухвали від 05.05.2025 року та постанови від 08.09.2025 року до закінчення їх перегляду у касаційному порядку.

Судом встановлено, що державному виконавцю було відомо про вищезазначену ухвалу, однак у зв`язку з неповнотою правової норми, зокрема ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем листом роз`яснено неможливість виконання вищевказаної норми та клопотання боржника про зупинення провадження у справі, а отже суд не вбачає підстав для визнання дій останнього протиправними, та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Однак, суд знаходить підстави для задоволення скарги в частині зобов`язання заступника начальника Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) - державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 02.06.2025 року Барановського Б.В. зупинити виконавче провадження НОМЕР_1 від 02.06.2025 року шляхом винесення постанови, застосовуючи аналогію закону, зважаючи на те, що ухвалою Верховного суду від 03.11.2025 року зупинено дію ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2025 року та постанови Київського апеляційного суду м. Києва від 05.05.2025 року, оскільки на підставі ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

За вказаних обставин скарга підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 259-261, 268, 447-451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 02.06.2025 року Барановського Б.В. - задовольнити.

Зобов`язати заступника начальника Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) - державного виконавця у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 02.06.2025 року Барановського Б.В. зупинити виконавче провадження НОМЕР_1 від 02.06.2025 року шляхом винесення постанови.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Журибеда