Справа №333/7424/24
Провадження №4-с/333/6/26
УХВАЛА

Іменем України

06 січня 2026 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю: секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання, державний виконавець Вовченко А. Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), боржник ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

28.10.2025 року адвокат Харламов Д.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся До Комунарського районного суду м.Запоріжжя зі скаргою на бездіяльність органу примусового виконання, державний виконавець Вовченко А. Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), боржник ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначив, що за постановою Запорізького апеляційного суду від 26.08.2025 по справі №333/7424/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено.

На виконання вказаного постанови Запорізького апеляційного суду від 26.08.2025 по справі №333/7424/24, Комунарським районним судом м. Запоріжжя 22.09.2025 було виконано виконавчий лист, яким передбачені наступні виконавчі дії: вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати комплект ключів від вхідних дверей цієї квартири.

05.10.2025 на адресу Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом.

Подання заяви про відкриття, виконавчого документу саме до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було обґрунтоване тим, що, відповідно до положень ч.3 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» - виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій. З урахуванням того, що місцем вчинення виконавчих дій є Комунарський район міста Запоріжжя, то і заява подавалась саме до Комунарського ВДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ.

18.10.2025 стягувачем було отримано від Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття від 09.10,2025. Обґрунтуванням повернення було те, що нібито виконавчий документ не відповідає вимогам ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. При цьому державним виконавцем не зазначено у повідомленні, яка саме невідповідність ч.2 ст, 4 вказаного закону, була допущена у виконавчому документі. На думку стягувача - виконавчий документ відповідає вимогам ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі викладеного скаржник просить визнати дії державного виконавця Вовченко Анастасії Василівни Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягають у винесенні повідомлення від 09 жовтня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання по справі №333/7424/24 - неправомірними; скасувати повідомлення від 09.10.2025 державного виконавця Вовченко Анастасії Василівни Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання по справі №333/7424/24; зобов`язати Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вирішити питання про відкриття виконавчого провадження згідно заяви про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 на виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 26.08.2025 по справі №333/7424/24.

Після усунення недоліків поданої скарги ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03 листопада 20253 року провадження по справі відкрито та призначено до судового розгляду.

13 листопада 2025 року через канцелярію суду від державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Вовченко А.В. надійшов відзив на скаргу. У відзиві державний виконавець вказує, що 09.10.2025 державним виконавцем розглянуто заяву ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження, у порядку статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». У заяві стягувача про примусове виконання рішення зазначено наступне: «На виконання вказаної постанови Запорізького апеляційного суду від 26.08.2025 по справі №333/7424/24, Комунарським районним судом м. Запоріжжя 22.09.2025 було видано виконавчий лист, яким передбачені наступні виконавчі дії: вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати комплект ключів від вхідних дверей цієї квартири.» Резолютивна частина виконавчого листа по справі №333/7424/24 від 22.09.2025, рішення набрало законної сили 26.08.2025 передбачає наступне: «Суд вирішив: Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати комплект ключів від вхідних дверей цієї квартири.» 09.10.2025 державним виконавцем прийнято рішення повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, оскільки згідно пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону. Державним виконавцем вказано у повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання: "При перевірці виконавчого документа та заяви поданої стягувачем, було встановлено, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст.4 Закону, а саме згідно до частини другої ст.4 Закону у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним." Розділом VIII Закону, а саме статтею 63 та 67 регулюється порядок виконання рішень за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення та виконання рішень про вселення стягувача. Отже, у виконавчому документі зазначено 2 різні категорії примусового виконання, а саме зобов`язання вчинити певні дії та вселення стягувача, в межах одного виконавчого провадження примусове виконання рішення неможливе. Виходячи із вищевикладеного, оскільки стягувачем зазначено у заяві про примусове виконання вказано вчинення кількох дій, які мають різний спосіб і порядок виконання, відмова державного виконавця у прийнятті виконавчого документа до виконання є правомірною. У зв`язку із викладеним просила відмовити в задоволенні скарги.

У судове засідання скаржниця та її представник не з`явилися, надали заяву щодо слухання скарги за їх відсутності, на її задоволенні наполягали.

В судове засідання особа, дії якої оскаржуються, будучи повідомленою судом своєчасно та належним чином про час і місце слухання скарги, не з`явилася, надала суду заяву щодо слухання справи за її відсутності.

В судове засідання представник боржника, будучи повідомленим судом своєчасно та належним чином про час і місце слухання скарги, не з`явився. Надав заяву щодо слухання скарги за відсутності відповідача та його представника, проти задоволення скарги заперечували.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що за постановою Запорізького апеляційного суду від 26.08.2025 по справі №333/7424/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено. Вирішено вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати комплект ключів від вхідних дверей цієї квартири.

На виконання вказаного постанови Запорізького апеляційного суду від 26.08.2025 року по справі №333/7424/24, Комунарським районним судом м. Запоріжжя 22.09.2025 було виконано виконавчий лист, яким передбачені наступні виконавчі дії: вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати комплект ключів від вхідних дверей цієї квартири.

Стягувачем на адресу Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було подано заяву про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом.

09.10.2025 державним виконавцем, виходячи з вимог пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято рішення повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання. В обґрунтування в повідомленні зазначено, що при перевірці виконавчого документа та заяви поданої стягувачем, було встановлено, що виконавчий документ не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, згідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 цього Закону передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У виконавчому листі Комунарського районного суду м.Запоріжжя по справі №333/7424/24 зазначено аналогічного змісту резолютивну частину постанови Запорізького апеляційного суду від 26.08.2025 року, тобто з дотриманням вимог пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконані і вимоги частини другої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

За кожним рішенням суд, який його постановив, видає один виконавчий лист. Декілька виконавчих листів видаються на вимогу стягувача для виконання рішення в різних місцях, а також за кожним окремим присудженням чи коли рішення постановлене на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів. У кожному виконавчому листі точно зазначається, яку частину рішення згаданим листом треба виконати.

Відповідно до приписів ЦПК України дублікат виконавчого листа може бути виданий у разі втрати оригіналу виконавчого листа.

Як вбачається із доводів скарги оригінал виконавчого листа, виданого Комунарським районним судом м.Запоріжжя по справі №333/7424/24 не втрачено та він пред`являється до виконання стягувачем.

Державний виконавець, зазначаючи у відзиві про те, що необхідно видати два окремі виконавчі листи, не вказує, чому наявність одного виконавчого листа, в якому чітко та зрозуміло викладено, які дії необхідно зробити унеможливлює фактичне виконання судового рішення та в чому саме створюються перешкоди для його належного виконання.

На думку суду, надмірний формалізм, який у даному випадку застосовується державним виконавцем, порушує законні права стягувача та його правомірні очікування на належне, своєчасне та повне виконання судового рішення, яке набрало чинності та є обов`язковим для виконання на території України, з урахуванням не виконання такого судового рішення боржником у добровільному порядку (відомості про інше суду не надано).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Статтями 63 та 67 Закону України "Про виконавче провадження" регулюється порядок виконання рішень за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення та виконання рішень про вселення стягувача.

Судом встановлено, що виконавчий лист повністю відповідає вимогам, передбаченим частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у ньому чітко вказано ті дії, які боржник зобов`язаний вчинити та спосіб їх виконання.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За змістом статті 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Уразі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що дії державного виконавця Вовченко Анастасії Василівни Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання по справі №333/7424/24, з підстав, викладених у такому повідомленні, є незаконними.

Як наслідок, є протиправним та підлягає скасуванню повідомлення від 09.10.2025 державного виконавця Вовченко Анастасії Василівни Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання по справі №333/7424/24.

Також, з метою поновлення прав стягувача на державного виконавця необхідно покласти обов`язок вирішити питання про прийняття виконавчого документа до виконання.

Керуючись ст.ст.447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання, державний виконавець Вовченко А. Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), боржник ОСОБА_2 , задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Вовченко Анастасії Василівни Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягають у винесенні повідомлення від 09 жовтня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання по справі №333/7424/24 неправомірними.

Скасувати повідомлення від 09.10.2025 державного виконавця Вовченко Анастасії Василівни Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання по справі №333/7424/24.

Зобов`язати Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вирішити питання про відкриття виконавчого провадження згідно заяви про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 на виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 26.08.2025 року по справі №333/7424/24.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 06 січня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков