"06" січня 2026 р. Справа № 363/4713/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., перевіривши матеріали цивільної справи за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Вишгородської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Дніпровсько-Тетерівське державне лісомисливське про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

до Вишгородського районного суду Київської області із Київського апеляційного суду надійшла вказана вище цивільна справа, яку передано судді для продовження розгляду.

Як убачається із матеріалів справи, 14.08.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, подано вказану позовну заяву, у якій прокурор просив витребувати на користь держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації із незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :14:141:6003 площею 0,1438 га та стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Так, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.08.2025 позовну заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області було залишено без руху та надано позивачу строк протягом десяти днів, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків, про які зазначено у вказаному судовому рішенні, а саме, з урахуванням підстав, пов`язаних із набранням чинності Законом України № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі - Закон № 4292-ІХ) та предмету позову у цій справі, позивачу необхідно було надати суду:

оцінку (експертно-грошову оцінку спірної земельної ділянки) здійсненої в порядку, визначеному законом, чинну на дату подання позовної заяви;

документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми в розмірі оцінки (експертно-грошова оцінка земельних ділянок) здійсненої в порядку, визначеному законом «Про оцінку земель» і додати до позову вказані документи.

25.08.2025 керівником Вишгородської окружної прокуратури Київської області подано до суду заяву, яка за своїм змістом є письмовими поясненнями щодо невиконання вимог ухвали суду від 19.08.2025 про залишення позову без руху.

Дослідивши зміст вказаної заяви, суд дійшов висновку, що позивачем, всупереч вимог, визначених ухвалою суду від 19.08.2025, недоліки не усунуто, у зв`язку з чим, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.08.2025 позовну заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Вишгородської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Дніпровсько-Тетерівське державне лісомисливське про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння, вважав неподаною та повернуто позивачу.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 03.12.2025 задоволеноапеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області та скасовано ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 27.08.2025, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як убачається із матеріалів справи, після постановлення Вишгородським районним судом Київської області ухвали від 27.08.2025, супровідним листом від 27.08.2025 позовну заяву з доданими до неї матеріалами було повернуто позивачу керівнику Вишгородської окружної прокуратури Київської області.

А тому, з урахуванням положень статей 175, 177 ЦПК України, позивачу необхідно надати суду оригінал позовної заяви з додатками та її копії для направлення іншим учасникам у справі.

Крім цього, з урахування зазначеного судом апеляційної інстанції у постанові від 03.12.2025, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху з таких підстав.

Так, скасовуючи ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 27.08.2025, суд апеляційної інстанції зазначив: «У позовній заяві керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області ціна позову була визначена в розмірі 1143,00 грн, до позовної заяви додані докази сплати судового збору, виходячи із зазначеної ціни позову.

Відповідно до положень ст. ст. 175, 176 ЦПК України саме позивач визначає ціну позову. ЦПК України не містить вимог щодо надання позивачем до позовної заяви звіту або висновку про оцінку майна, яке є предметом позову.

Разом з тим, частиною 2 ст. 176 ЦПК України визначено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Встановивши, що вартість земельних ділянок, які просить витребувати прокурор, вочевидь не відповідає ринковій і доказів ринкової вартості даних ділянок прокурор не надає, суд першої інстанції на виконання вимог ч. 2 ст. 176 ЦПК України не був позбавлений можливості визначити суму судового збору, що підлягає сплаті у максимальному розмірі, встановленому законом для вимог майнового характеру.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та залишив позовну заяву без руху з підстав не надання доказів вартості земельних ділянок, що є правом особи, яка звертається до суду.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що прокурор пред`явив позов до відповідача, як до недобросовісного набувача.

Залишаючи позовну заяву без руху з підстав не дотримання прокурором вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а саме не надання доказів внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, суд першої інстанції залишив поза увагою, що надання таких доказів прокурором передбачено виключно у разі пред`явлення вимог про витребування майна у добросовісного набувача, про що зазначено в зазначеній нормі закону.

З огляду на неможливість перевірки добросовісності (недобросовісності) набувача земельних ділянок на стадії відкриття провадження у справі, вказана вимога суду першої інстанції є помилковою….»

Так, зі змісту поданої прокурором позовної заяви вбачається, що спір виник щодо витребування у відповідача земельної ділянки, що знаходяться у його власності.

У позовній заяві керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області ціна позову була визначена в розмірі 1143,00 грн. оскільки, спірна земельна ділянка складає 0,1438 га та відповідно до інформації Дергеокадастру усереднені показники нормативно грошової оцінки земель лісогосподарського призначення за 1 га складає 7946 грн., а тому до позовної заяви додані докази сплати судового збору, виходячи із зазначеної ціни позову - в розмірі 3 028,00 грн.

Суд не погоджується з розрахунком, наведеним позивачем, оскільки він не відображає дійсної ринкової вартості майна на момент звернення до суду та не підтверджений достовірними відомостями.

Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.01.2025, долученого позивачем до позовної заяви, убачається, що відповідач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2017 придбав у ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :14:141:6003 площею 0,1438 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та цільове призначення вказаної земельної ділянки є для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Вимога про витребування земельної ділянки є вимогою майнового характеру, а тому відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з позовом позивач повинен був сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру про витребування у відповідача земельної ділянки, яку він придбав з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Варто зазначити, що ціна позову визначається від ринкової вартості майна, на момент звернення до суду та повинна бути підтверджена відповідними відомостями (оцінкою відповідної установи).

З аналізу змісту статті 176 ЦПК України можна дійти висновку, що ціна позову повинна визначатися, виходячи із дійсної вартості зазначеного майна.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості.

Так, відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 за №10, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ЦПК України, такий обов`язок покладається на позивача. Вартість майна визначається на момент пред`явлення позову.

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» - процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна.

Оскільки, звіту про нормативно-грошову оцінку вартості земельної ділянки цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), до позову не додано, це позбавляє суд можливості правильно визначити розмір судового збору, що підлягає сплаті при поданні зазначеної позовної заяви за вимоги майнового характеру, який підлягає сплаті позивачем при зверненні до суду із вимогами про витребування земельної ділянки.

Як зазначено у постанові Київського апеляційного суду від 03.12.2025 у цій справі, частиною другою статті 176 ЦПК України визначено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Встановивши, що вартість земельної ділянки, яку просить витребувати прокурор, вочевидь не відповідає ринковій і доказів ринкової вартості даної ділянки прокурор не надає, суд першої інстанції на виконання вимог ч. 2 ст. 176 ЦПК України не був позбавлений можливості визначити суму судового збору, що підлягає сплаті у максимальному розмірі, встановленому законом для вимог майнового характеру.

Таким чином, дослідивши зміст позовної заяви, вимоги позивача та зміст постанови суду апеляційної інстанції, судом встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам частини четвертої статті 177 ЦПК України, якою встановлено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Отже, на підставі викладеного, позивачу необхідно здійснити оцінку вартості майна, а саме спірної земельної ділянки,цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та вказану оцінку надати суду, сплативши судовий збір, з урахуванням вартості оцінки, або сплатити максимальний розмір судового збору.

Суд звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Залишення вказаної позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя, після усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі вищевикладеного, зазначена позовна заява прокурора, в порядку статті 185 ЦПК України, підлягає залишенню без руху, з наданням строку для виправлення зазначених судом недоліків.

Керуючись статтями 12, 175, 177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Вишгородської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Дніпровсько-Тетерівське державне лісомисливське про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння залишити без руху та надати прокурору строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити прокурору, що у разі не усунення недоліків у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лукач