справа № 492/1893/25
провадження № 2-з/492/3/26
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

07 січня 2026 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Варгаракі С.М.,

за участю секретаря судового засідання Богдан А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Богданова Микити Вікторовича про забезпечення позову подану до подання позовної заяви, -

встановив:

29 грудня 2025 року через систему «Електронний Суд» (зареєстровано 30 грудня 2025 року) надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Богданова М.В. про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та Акціонерному товариству «ДТЕК Одеські Електромережі», а також їх посадовим особам, структурним підрозділам, підрядникам та іншим уповноваженим особам, вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення або обмеження електропостачання об`єкта заявника - нежитлової будівлі (гаража), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , до вирішення спору по суті та набрання законної сили судовим рішенням.

В обґрунтування заяви посилається на те, що між сторонами виник спір щодо правового режиму постачання та розподілу електричної енергії на зазначений об`єкт нерухомості. Так, листом ТОВ «ООЕК» позивача було повідомлено про зміну правового режиму постачання електричної енергії за особовим рахунком № НОМЕР_1 , посилаючись на Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, а також на пункт 14.1.129 ПК України, вказав, що гаражі належать до об`єктів нежитлової нерухомості та, відповідно, не можуть вважатися об`єктами побутового споживача. На цій підставі ТОВ «ООЕК» повідомило про припинення з 01 вересня 2025 року застосування до Позивача умов комерційної пропозиції «1-УП» та запропонувало обрати іншу комерційну пропозицію. У разі необрання такої пропозиції Постачальник заявив про намір в односторонньому порядку перевести Позивача на комерційну пропозицію «2/2-УП» для малих непобутових споживачів. Листом від 28 листопада 2025 року АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» повідомило Позивача про приведення договірних відносин з розподілу електричної енергії у відповідність до чинного законодавства. У листі Оператор системи розподілу, посилаючись на Правила роздрібного ринку електричної енергії в редакції постанови НКРЕКП від 05.10.2022 № 1272 та норми ПК України, дійшов висновку про неможливість віднесення гаража до об`єктів побутового споживача. АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» заявило про розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії та офіційно попередило Позивача про припинення електропостачання з 01 січня 2026 року. Крім того, листом від 18 грудня 2025 року № 55376/19 АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» повторно повідомило ОСОБА_1 про припинення дії договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії ККР № 10 з 01.01.2026 року та про припинення електропостачання об`єкта, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , без додаткового попередження. Таким чином, на момент звернення до суду існує реальна, безпосередня та документально підтверджена загроза припинення електропостачання об`єкта нерухомого майна позивача до вирішення спору по суті. Відключення електричної енергії унеможливить нормальне користування майном, призведе до істотного обмеження прав власника та може спричинити невідворотну шкоду його законним інтересам, що обумовлює необхідність застосування заходів забезпечення позову.

05 січня 2026 року через систему «Електронний Суд» надійшли заперечення представниці Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська Обласна Енергопостачальна Компанія» - адвоката Жосан Т.Ю., згідно з якими просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову по справі № 492/1893/25. В обґрунтування заперечення посилається на те, що постачання електричної енергії можливе у разі укладення між постачальником (ТОВ «ООЕК») та споживачем ( ОСОБА_1 ) договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який в свою чергу укладається лише за наявності у Споживача діючого договору про розподіл електричної енергії з Оператором системи розподілу (АТ «ДТЕК Одеські Електромережі»). Наразі між АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» та ОСОБА_1 відсутні договірні відносини щодо розподілу електричної енергії на об`єкт заявника - нежитлової будівлі (гаража), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . За відсутності діючого договору про розподіл електричної енергії між АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» та ОСОБА_1 , є неможливим укладення договору про постачання електричної енергії між ТОВ «ООЕК» та ОСОБА_1 та відповідно неможливе постачання електричної енергії на об`єкт Споживача. Заявлені ОСОБА_1 заходи забезпечення позову у вигляді заборони припинення постачання електроенергії не відповідають предмету позовної заяви, зазначеного заявником, яка фактично стосується виключно застосування тарифів. Разом з тим, існують безліч підстав для припинення постачання електричної енергії, встановлених ПРРЕЕ, внаслідок чого заходи забезпечення фактично регулюють відносини між позивачем та відповідачами, які виходять за межі предмету позовних вимог ОСОБА_1 , чим порушуються права та законні інтереси ТОВ «ООЕК».

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судом не викликалися в судове засідання учасники справи та, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, оцінивши доводи представника позивача про необхідність забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Вказана стаття не встановлює для заявника обов`язку надавати докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заяву про забезпечення позову.

Згідно з положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

За положеннями частини 4 статті152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду вже виснувала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 січня 2021 року у справі № 902/774/20, зазначено, що: «обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. […] Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 405/2886/23 (провадження № 61-13530св23) зазначено, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку. Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23.

Як вбачається із доданих до заяви документів з 01 січня 2026 року договір з побутовим споживачем ККР № 10 вважається розірваним.

Заявником не надано суду доказів, що між сторонами існують договірні відносини щодо постачання електричної енергії.

Зі змісту заяви вбачається, що предметом майбутнього позову є визнання незаконними дій ТОВ «ООЕК» та Ат «ДТЕК Одеські Електромережі» щодо заміни споживачу ОСОБА_1 тарифної категорії з «побутовий споживач» на «малий не побутовий споживач», зобов`язання поновити електропостачання за тарифом «побутовий споживач», зобов`язання провести перерахунок вартості послуг.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач просить вжити заходи забезпечення позову у справі шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та Акціонерному товариству «ДТЕК Одеські Електромережі», а також їх посадовим особам, структурним підрозділам, підрядникам та іншим уповноваженим особам, вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення або обмеження електропостачання об`єкта заявника - нежитлової будівлі (гаража), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , до вирішення спору по суті та набрання законної сили судовим рішенням.

Відповідно до частини 5 статті 19 ГК України забороняється незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб`єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб.

Пунктом 4 статті 3 ЦК України свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, є засадою цивільного судочинства. Тому втручання державних органів у господарську діяльність підприємств не допускається.

При вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує те, що заборона будь-яким підприємствам, установам та організаціям, фізичним особам, а також будь-яким третім особам вживати будь-які дії, спрямовані на встановлення заборони ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» до прийняття рішення є втручанням у господарську діяльність ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» та АТ «ДТЕК Одеські Електромережі».

Наведені заявником заходи забезпечення позову також не відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, не спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення про задоволення позову і жодним чином не впливають на ефективний захист, або поновлення права заявника, за захистом якого він має намір звернутися до суду.

З обставин викладених у заяві про забезпечення позову не вбачається, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а запропоновані заходи забезпечення позову не відповідають змісту порушеного, на думку заявника, права, та не є співмірними із майбутніми заявленими вимогами.

Таким чином, суд надавши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясувавши співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати заявник, позовним вимогам, та оцінивши рівноцінність і адекватність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись статтями 149-158, 247, 258-261, 263, 265, 268, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Богданова Микити Вікторовича про забезпечення позову подану до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому наявної ухвали суду.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Варгаракі С.М.