Справа № 159/7906/25
Провадження № 2/159/434/26
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр»(далі ТОВ «Колект Центр» або позивач або позикодавець або кредитор) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або відповідач або позичальник або боржник), в якому просить стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за договором № від 02.10.2019 року у розмірі 78103,50 грн (далі - кредитний договір).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.10.2019 між первісним кредитором ТОВ «Інфінанс» та відповідачем у електронній формі було укладено договір про кредитний договір № , згідно з умовами якого відповідачу на умовах строковості, зворотності та платності було надано фінансовий кредит у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 6000,00 гривень.

14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладеного договір факторингу № 14-07/21 відповідно до якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № , укладеного з відповідачем.

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладеного договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 10-01/2023, за умовами якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги за кредитним договором № , укладеного з відповідачем.

Станом на день формування позовної заяви у позичальника існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 78103,50 грн, яка складається з 6000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 72103,50 грн заборгованості за процентами.

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою від 04.11.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд (формування та зберігання) справи вирішив здійснювати у змішаній (електронній та паперовій) формі.

До суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення R91, яким відповідач повідомлявся про розгляд справи, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомленим судовий розгляд.

Позивач та відповідач не подали клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи суд встановив таке.

02.10.2019 між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем укладено кредитний договір № . Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем (п. 1.2). Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії 20000,00 грн (п. 1.5). У п. 1.6 зазначено, що максимальний строк користування кредитом (траншем) 30 календарних днів. Строк користування поточним Кредитом (траншем) може бути змінений виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним Кредитом, в тому числі і прострочених, та сплати пені (п. 3.3). Кредитодавцю надано право відступлення права вимоги за договором третім особам без згоди боржника (п. 2.3).

Договір підписано позичальником із використанням одноразового ідентифікатора «5z8s0u».

У реквізитах договору зазначені ПІП відповідача, його адреса проживання, РНОКПП, дані паспорта.

Отже, суд дійшов висновку, що за умовами кредитного договору упродовж 36 місяців позичальник отримав право неодноразово отримати кредитні кошти до 20000,00 грн, отримавши кредит позичальник зобов`язався повернути його упродовж 30 днів, цей строк міг бути продовжений за умови сплати відповідачем нарахованих процентів у тому числі прострочених та пені.

Відповідно до акцепту оферти від 08.03.2020 на отримання 4 траншу кредиту в рамках кредитного договору № від 02.10.2019, відповідач погодився з наданням йому кредиту в розмірі 6000,00 грн строком на 30 днів, процентна ставка 1,25% за день користування, загальна вартість кредиту 2205 грн.

Зазначений акцепт підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором «7w4f7n».

Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.07.2025 та листом ТОВ «Інфінанс» підтверджується перерахування 08.02.2020 кредитних коштів у сумі 6 000,00 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 50515942.

14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 14-07/21, предметом якого є відступлення права грошової вимоги у загальній сумі 221 939 136,68 грн (п. 2.1). Право вимоги перейшло до нового кредитора з моменту підписання Акта приймання-передачі Реєстру боржників від 14.07.2021 (п. 6.1.4). У витягу з Реєстру боржників за порядковим номером 4071 зазначено право вимоги до відповідача у сумі 56 893,50 грн. Оплата відступлених прав вимоги підтверджується платіжним дорученням від 15.07.2021 на суму 1 561 454,09 грн.

10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладеного договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги за кредитним договором № , укладеного з відповідачем.

Права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими новим кредитором в день належного підписання сторонами Акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому вигляді (п.5.2).

10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» підписали Акт прийому-передачі Реєстру боржників за вказаним договором, всього в реєстрі 207307 боржників.

У реєстрі боржників під №4723 міститься запис про право вимоги до відповідача за кредитним договором № від 02.10.2019 в розмірі 103618,50 грн.

Оплата за договором про відступлення прав вимоги здійснена шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджується Актом від 28.02.2023 на суму 5 312 491,59 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Колект Центр», станом на 17 жовтня 2025 року загальна сума заборгованості відповідача становить 103618,50 грн, з яких 6 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 97618,50 грн заборгованість за процентами.

Із розрахунку, здійсненого ТОВ «Вердикт Капітал», вбачається, що станом на 10 січня 2023 року загальна сума заборгованості за договором становила 103618,50 грн. Погашення заборгованості боржником за весь період дії договору не здійснювалося.

З розрахунку заборгованості ТОВ «Інфінас» видно, що відповідачу неодноразово отримував кредитні кошти які повертав. Востаннє відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн 08.03.2020, за яким йому нараховувались проценти у період з 09.03.2020 по 14.07.2021 в розмірі 50893,50 грн.

Копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (серія ФК № В0000391 від 18 жовтня 2021 року) та випискою з ЄДР підтверджується, що ТОВ «Колект Центр» є фінансовою установою та має право здійснювати діяльність (КВЕД 64.92 «Інші види кредитування» та 64.99 «Надання інших фінансових послуг»).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір № від 02.10.2019 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «5z8s0u», крім відповідач підписав одноразовим ідентифікатором «7w4f7n» акцепт оферти від 08.03.2020 на отримання 4 траншу в розмірі 6000,00 грн, які були власноручно введені відповідачем для електронного підпису. Зазначені підписи підтверджують, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, в тому числі з паспортом споживчого кредиту, графіком платежів, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

На виконання договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021 ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» підписали Акта приймання-передачі Реєстру боржників від 14.07.2021 (п. 6.1.4) і право вимоги за кридитним договором до відповідача перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Після чого, на виконання договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», сторони підписали Акт приймання-передачі реєстру боржників за договором № 10-01/2023 від 10.01.2023. Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № від 02.10.2019.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.07.2025 та листом ТОВ «Інфінанс» підтверджується перерахування 08.03.2020 кредитних коштів у сумі 6 000,00 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 50515942

Доказів того, що банківська карта із зазначеним номером не належить відповідачу, що кошти не надходили на цю банківську карту, відповідач суду не надав, а тому суд дійшов висновку, що відповідач 08.03.2020 отримав кредитні кошти в розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до п. 1.6 кредитного договору, кредит по кожному траншу надається строком на 30 днів, який може бути продовжений за умови повної сплати процентів.

Як видно з наданого ТОВ «Інфінанс» розрахунку, після отримання траншу в розмірі 6000,00 грн позичальник жодних платежів по сплаті процентів і тіла кредту не здійснював.

Отже, на підставі зазначених вище умов кредитного договору, строк повернення кредитних коштів в розмірі 6000,00 грн настав 08.04.2020.

Докази того, що відповідач погасив суму кредиту, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Отже, відповідно до умов п. 1.6 кредитного договору та умов акцепту оферти від 08.03.2020 відповідач зобов`язаний був сплатити проценти виходячи з процентної ставки 1,25% на день протягом строку користування кредитними коштами 30 днів.

Отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1048 ЦК України у відповідача виник обов`язок сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 1,225% на добу, лише протягом строку користування кредитом 30 днів, тобто до 08.04.2020.

Докази того, що сторони продовжували строк користування кредитним коштами, у матеріалах справи відсутні.

Зазначені висновки суду здійснені з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду висловленої у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, в якій зазначено, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Вимоги про стягнення заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України позивч у справі не заявляв і з наданих розрахунків заборгованості видно, що такі нарахування відповідачу за кредитним договором не здійснювались.

Суд звертає увагу, що поняття строку дії договору і строку користування кредитом не є тотожними у цьому випадку.

Як видно з умов кредитного договору, протягом строку дії договору, який складає 36 місяців, позичальник вправі неодноразово отримати кредитні кошти за цим кредитним договором. Водночас отримані кредитні кошти він зобов`язаний повернути упродовж 30 днів з дня їх отримання це і є строк користування кредитом.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відповідач сплачував проценти за користування кредитними коштами після 08.03.2020.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 6000,00 грн та процентів в розмірі 2205,00 (6000,00 грн тіла кредиту * 1,225% на день * 30 днів строку користування коштами) є підставною.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково стягнувши з відповідача на користь позивача 8205,00 грн з яких: 6000,00 грн суми виданого кредиту та 2205,00 грн суми нарахованих процентів за період з 09.03.2020 по 08.04.2020; у стягненні процентів в розмірі 69898,50 грн необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач сплатив судовий збір в мінімальному його розмірі 2422,40 грн, то його належить стягнути з відповідача в повному обсязі, не залежно від розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 укладений з АО «Лігал Ассістенс»; заяву на надання юридичної допомоги № 2442 від 01.09.2025, витяг з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, прайс-лист АО «Лігал Ассістенс».

Витрати на професійну правничу допомогу складаються:

- надання усної консультації з вивченням документів 4000,00 грн;

- підготовка правової позиції 6000,00 грн;

- складання позовної заяви 15 000,00 грн

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

Відповідач не надав заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, а можливості здійснити самостійне зменшення розміру цих витрат у зв`язку з їх неспівмірністю, суд законодавчо позбавлений.

Зазначеної позиції дотримується Касаційний Цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13.03.2025 у справі №275/150/22 та Велика Палата Верховного Суду, яка у п. 40, 43, 44 постанови від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц зазначила, що «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

Отже, суд дійшов висновку, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 25000,00 грн, які підлягають розподілу.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує положення частини другої статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки суд вирішив стягнути з відповідача 8205,00 грн заборгованості за кредитним договором, що становить 10,51% від суми позову 78103,50 грн, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 10,51% понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що складає 2627,5 грн (10,51% від 25000,00 грн).

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 2 ст. 141 ЦПК України та правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 22.11.2023 у справі №712/4126/22.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит № від 02.10.2019 у розмірі 8205,00 грн з яких:

- 6000,00 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту;

- 2205,00 грн заборгованості за процентами за період 09.03.2020 по 08.04.2020.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованості за процентами в розмірі 69898,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у сумі 2422,40 грн, та витрати на правничу допомогу в розмірі 2627,50 грн.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, Код );

Відповідач ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене 05.01.2026.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ