Провадження № 2/742/336/26
Єдиний унікальний № 742/4568/25
05 січня 2026 року місто Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Ільченка О.І., за участю секретаря судового засідання Голушко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції» Кізло Лесі Сергіївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
На обґрунтування позовних вимог посилається на те, 25.06.2019 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CL-200761 (адалі -Договір), згідно з яким останній отримав кредит у сумі 100 000,00 грн., строком до 23.06.2023, за користування якими позичальник сплачує відсотки. Відповідач був ознайомлений та прийняв усі умови Договору, зобов`язувався їх виконувати.
25.06.2021 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та Товаристом з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» (надалі ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», Позивач) було укладено Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621/1 у відповідності до умов якого, права вимоги за Кредитним договором №CL-200761 від 25.06.2019, перейшли до нового кредитора, а саме ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції».
Згідно з Додатком №1 до Договору факторингу сума заборгованості за Кредитним договором 135335,12 грн. (позичальник в додатку під номером № 1511).
Позичальник кредит отримав, що підтверджується меморіальним ордером, виписками по особовим рахункам. Проте взяті на себе зобов`язання не виконав та кредит в строки (терміни) не повернув.
ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» направило повідомлення вимогу про погашення заборгованості в добровільному порядку, яка Відповідачем повністю проігнорована, у зв`язку з чим і подано відповідний позов.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак ОСОБА_2 направила до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Відповідач ОСОБА_1 належним чином та завчасно повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився та не повідомив суду про причини своєї неявки, своїм правом на подання відзиву не скористався.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача.
З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Судом установлено, що 25.06.2019 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CL-200761 за яким відповідач отримав в кредит 100 000,00 грн (а.с.8-12). Кредитний договір ОСОБА_1 підписав власноручно.
Відповідно до п. 1 договору банк зобов`язався надати у власність відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених договором.
Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника, яке міститься в п. 2.4 кредитного договору
Відповідно до п. 2.3 договору встановлено строк (термін) кредитування 48 місяців терміном до 23.06.2023.
Пунктом 6.2 договору визначено, що позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до графіку платежів (додаток №1 до цього Кредитного договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 48 щомісячних платежів по 5107 грн щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 48 місяців з дати укладання кредитного договору. Перший і останній платежі можуть відрізнятись за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 25.06.2019 до 23.06.2023 погашаються в однаковому порядку.
Згідно з п. 6.3 договору позичальник щомісячно, здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сум ануїтетного платежу (розмір якого визначається п. 6.2 кредитного договору). Для здійснення належного погашення кредиту позичальник зобов`язаний щомісячно не пізніше дати погашення щомісячного платежу, встановленого графіком платежів, забезпечити наявність на поточному рахунку для обслуговування кредиту суму коштів, що відповідає розміру щомісячного платежу, з врахуванням рекомендацій банку, передбачених п. 2.9 кредитного договору (п. 6.3.1 договору).
У п 4.1. договору передбачено, що відповідач сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 52.99 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360), за ставкою, визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору (п. 4.2 договору). Пунктом 4.5 договору визначено реальну річну процентну ставку 67,93 % річних.
Згідно п.п. 6.1.,7.1. договору відповідач зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Відповідно до п. 7.1 договору, за несвоєчасне виконання (просточення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту кредитного договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання.
На підставі укладеного кредитного договору №CL-200761 від 25.06.2019 АТ «Кредобанк» перерахувало на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. призначення платежу: надання кредиту ( ОСОБА_1 ), відповідно до кредитного договору №CL-200761 від 25.06.2019, на підтвердження чого позивач надав меморіальний ордер № 36675855 від 25.06.2019 (а.с.13).
Факт перерахування АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. підтверджується і випискою по особовому рахунку, сформованою 10.07.2025 за період з 25.06.2019 по 24.06.2021 (а.с.14-20).
Доказів сплати кредиту відповідач суду не надав.
25 червня 2021 року між АТ «Кредобанк» та позивачем було укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами №250621/1 (а.с.21-23), у відповідності до умов якого, права вимоги за кредитним договором №CL-200761 від 25.06.2019 , перейшли до нового кредитора, а саме до позивача.
02.07.2025 року ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» скерувало ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про погашення заборгованості, яке відповідач залишив без реагування.
Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, право вимоги за яким перейшло до ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції", непогашення відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
Таким чином, між АТ "Кредобанк" та відповідачем укладено кредитний договір, що підтверджує існування між ними кредитних правовідносин, а відтак до цих правовідносин суд застосовує вимоги ст. 509, 626, 628, 1054 ЦК України.
Так, у ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
АТ "Кредобанк" свої зобов`язання за договором №CL-200761 від 25.06.2019 виконало в повному обсязі, перерахувавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 100 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером та виписками по рахунку, відповідно до умов договору, з якими ОСОБА_1 погодився, засвідчивши це своїм підписом.
Згідно виписок по особовим рахунках та розрахунком заборгованості, на підставі укладеного кредитного договору ОСОБА_1 , отримавши кредитні кошти, не повернув їх у повному обсязі, хоча, згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за якими позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором, первісний кредитор нарахував позичальнику відсотки у розмірі, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких він погодилася.
Зазначений розрахунок відповідачем не спростований.
25 червня 2021 року право вимоги до ОСОБА_1 від АТ "Кредобанк" перейшло до ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції". Факт переходу підтверджується договором факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами № 250621/1, додатком до нього і платіжним дорученням, та відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Після отримання права вимоги до ОСОБА_1 , позивач здійснив нарахування 3 % річних за період з 25.06.2021 до 23.02.2022 на суму 2491,65 грн, що відповідає вимогам ст. 625 ЦК України та не суперечить п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. При цьому суд звертає увагу на те, що долучений розрахунок заборгованості проведений АТ "Кредобанк" в межах строку дії кредитного договору, відповідно до його умов.
Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК).
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Відповідач не спростував належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем у вказаному розмірі, будь-якого контррозрахунку заборгованості він суду не надав, як і не заперечив щодо складових суми заборгованості, порядку та підставності їх нарахування.
Таким чином, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, зважаючи, що відповідач порушив умови кредитного договору №CL-200761 від 25.06.2019, у встановленому порядку, строки та розмірі не погашав кредит та проценти за користування ним, позивач набув права вимоги за вказаним зобов`язанням на підставі описаного вище договору факторингу, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції" є обґрунтованою та підлягає до задоволення, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 137826,77 грн.
Відповідно до положень ч.1, п.1,4 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно зі ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За змістом ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.ч.4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Враховуючи те, що законодавством України щодо діяльності адвоката не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Судом встановлено, що 07.10.2021 між адвокатським об`єднанням «Смарт Лекс» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було укладено договір про надання правової допомоги № 07/10/2021, який набув чинності з 07.10.2021 і діяв по 07.10.2022 включно (п.9.1 Договору) а.с.37-38.
Дія цього договору припиняється у разі закінчення строку його дії (п.9.3 Договору).
Відтак, суд констатує, що станом на дату звернення до суду з позовною заявою, а саме 01.09.2025 строк дії договору про надання правової допомоги № 07/10/2021 закінчився. Доказів вчинення дій передбачених п.9.2 Договору матеріали справи не містять, а тому, суд не може прийти до висновку про його автоматичну пролонгацію на строк майже два роки.
Окрім того, згідно довіреності № 623 від 02.12.2024, ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» уповноважило адвоката Кізко Л.С. здійснювати його представництво, зокрема в судах першої інстанції.
При цьому, позивачем будь яких доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості надано не було, зокрема, договору про надання правничої допомоги, яки діяв би станом на 01.09.2025, доказів того, що адвокат Кізко Л.С. є представником адвокатського об`єднання «Смарт Лекс», акту приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, як основних доказів для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони.
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 02.09.2020 року по справі № 329/766/18.
Обов`язковість подачі таких доказів узгоджується із постановою Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц, в якій зазначено, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
В силу положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, враховуючи те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували здійснення позивачем витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 6, 11, 207, 509, 512-514, 516, 526, 530, 536, 610, 626-628, 638, 639, 1048, 1050, 1054, 1056-1, 1077 ЦК України, ст.ст.3, 12, 13, 76-83, 89, 128, 133, 137, 141, ч.2 ст. 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, ч.4 ст. 287, ч.2 ст. 288, ст.ст. 289, 352, 354, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО