У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Лапченко О.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Василевич Діани Сергіївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

встановила:

позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Представник позивача - адвокат Василевич Д.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , 05.01.2026 року подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень: 224.

Заява обґрунтована тим, що 25.12.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, одним із об`єктів якого є квартира АДРЕСА_1 . Позивач просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 117 952,54 грн., що становлять 2/3 частини боргового зобов`язання, що виникло на підставі розписки ОСОБА_1 від 19.01.2017 року та компенсацією вартості облаштування наведеної вище квартири. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.09.2013 року. 25.06.2020 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. За час подружнього життя у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 18.01.2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса КМНО Думанської А.В. для посвідчення свого підпису на заяві, якою надала згоду своєму на той час чоловіку ОСОБА_2 на купівлю майнових прав на спірну квартиру та укладання відповідного договору купівлі-продажу майнових прав. Також в цій заяві позивач вказала, що гроші, які витрачатимуться її чоловіком на придбання майнових прав на квартиру є їх спільною сумісною власністю, встановлений режим спільної власності всього їх майна не змінювався. Зазначена заява викладена на нотаріальному бланку НВІ 136232, підпис позивачки посвідчено приватним нотаріусом Думанською А.В. 18.01.2025 року, зареєстровано в реєстрі за № 94. 20.01.2017 року між ОСОБА_2 , як покупцем з однієї сторони та ОСОБА_4 , з іншої сторони як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № С103/2/5, згідно предмету якого продавець продав, а покупець придбав майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно акту приймання-передачі грошових коштів до договору купівлі-продажу майнових прав № С103/2/5 від 20.01.2017 року покупець передав, а продавець прийняв кошти в сумі 532 375,00 грн. На підставі наведених вище документів та технічного паспорту на спірну квартиру, 26.01.2017 року державним реєстратором філії Комунального підприємства Новопетрівської сільської ради «Результат» Рибалко В.М. та відповідачем зареєстровано право власності на спірну, номер запису на право власності: 18710949, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224. Отже, як відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав, так й інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості, відповідач визначений як єдиний власник майна, відомості про позивача як співвласника цього майна не відображені. При цьому спірна квартира набута позивачем та відповідачем за час шлюбу та за їх спільні кошти, а тому відповідно до законодавства є їх спільною сумісною власністю. Добровільно відповідач від розподілу спірної квартири відмовляється, в свою чергу життєві обставини, а саме втрати позивачем власного житла внаслідок влучення поблизу будинку, в якому знаходилась її квартира, ворожого дрона, стало підставою для передачі цього питання на вирішення суду. Позивач в своїй позовній заяві заявляє, що в суду є всі підстави відійти від рівності часток позивача та відповідача у спільній власності та визнати за позивач 2/3 частини всього майна, набутого подружжям. Вказані вимоги зі сторони позивача ґрунтуються на тому, що після розірвання шлюбу відповідач приблизно рік часу взагалі не сплачував кошти на утримання їх спільного сина. В подальшому сплата коштів на утримання сина відновилась, однак розмір цього утримання відповідач визначає самостійно без урахування основних та додаткових витрат сина. Так, щомісячно на утримання сина позивач витрачає від 35 000 грн., в той же час відповідач вносить на картковий рахунок позивача суму від 7 000,00 10 000,00 грн., тобто вдвічі менше від необхідного, не враховує дана сума й додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням спільного сина, організацією його відпочинку, забезпечення необхідними гаджетами тощо. Крім того, після подачі позову позивачеві стало відомо, що всупереч вимогам ст. 68 СК України, відповідач спірну квартиру здає без її згоди. Відповідно до інформації повідомленої ріелтером на даний час спірна квартира орендується, однак нинішні орендарі з`їжджають та остання стане доступна для нової оренди з 11.01.2026 року. Згідно оголошення про здачу цієї квартиру в оренду, розмір щомісячної орендної плати складає 16 000,00 грн., що істотно перевищує суму, які відповідач сплачує на утримання сина. Отже, крім того, що відповідач ухиляється від утримання сина, то він ще й використовує їх спільне з позивачем майно, яким є як спірна квартира, так і здійснений в ній ремонт та встановлена побутова техніка, без згоди та дозволу позивача. І це в цей час як позивач самостійно повернула борг, який отримувала для ремонту спільної квартири, відповідач свою частку цих коштів не компенсував та була позбавлена власного житла через військові дії росії. На підставі викладеного, позивач вважає, що розмір частки у спільному майні колишнього подружжя не може бути рівним і позивач має право на отримання 2/3 частки від всього майна набутого подружжя. Спірна квартира зареєстрована лише за відповідачем, тобто станом на даний час відповідач не обмежений у праві вільно не лише володіти та користуватися спірною квартирою, а й може безперешкодно нею розпоряджатися, доказом чого слугує передача цієї квартири в оренду, про яку позивачеві нічого не було відомо. Подібна недобросовісна поведінка, яка, крім іншого полягає і в тому, що на пропозиції позивача поділити спільне майно таким чином, щоб воно залишилося за сином або здавати його в оренду спільно, а отримані кошти направляти на потреби сина, зустрічалися зі сторони відповідача постійною негативною реакцією на кшталт поки син неповнолітній відповідач відмовляється дарувати квартиру сину, а орендарі будуть ставитися до майна недбало і після повноліття сина квартира може перебувати в поганому стані. А тому підстави вірити у добросовісність відповідача та не відчуження ним спірної квартири за час судового розгляду справи відсутні. Отже, з метою збереження предмету спору на час вирішення позовних вимог позивача та попередження за цей час вибуття цього майна з власності відповідача, та недопущення ускладнення або унеможливлення вирішення даного спору позивач просить накласти арешт на спірну квартиру. Позивач також зазначає, що предметом спору у даній справі також є грошові кошти, а відтак з метою забезпечення можливості їх стягнення з відповідача, доцільним вважає обтяження всієї квартири за рахунок частки відповідача, в якій також буде можливим стягнення цих коштів у примусовому порядку.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, пропорційність.

Відповідно до п. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зміст і форма заяви відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачений такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані письмові документи, вважає, що вимоги заявника щодо накладення арешту на спірну квартиру підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить відповідачу.

В цьому спорі позивач ставить питання про поділ майна подружжя. Вказана квартира АДРЕСА_1 є предметом цього позову.

А тому, враховуючи предмет позову та той факт, що відчуження може призвести до утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, з урахуванням обставин, на які посилається позивач, приймаючи до уваги те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та направлені на захист прав позивача, суд вважає можливим вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на зазначену квартиру.

З огляду на викладене, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149-153, 157, 260, 261, 353-354 ЦПК України, суддя, -

постановила:

заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 , до набрання законної сили рішення суду по даній справі.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя - Лапченко О.М.