Справа № 487/8179/25
Провадження № 2/487/572/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Марченко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

23 грудня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зареєстрований за ОСОБА_3 транспортний засіб Nissan X-Trail державний номер НОМЕР_1 2008 р.в.; заборони Регіональним сервісним центрам ГСЦ МВС здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо транспортного засобу Nissan X-Trail державний номер НОМЕР_1 2008 р.в., належного на праві власності ОСОБА_3 .

Через перебування судді у нарадчій кімнаті з 19.12.2025 до 30.12.2025, вказана заява передана судді 30.12.2025.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Слід зазначити, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, по захист яких заявник звертається до суду, вартості майна,на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 31 901,33 грн.

У заяві про забезпечення позову на обґрунтування необхідності застосування у даному випадку саме таких заходів забезпечення позову, представник позивача зазначає, що відповідач не відповіла на досудову вимогу, в судове засідання 18.12.2025 не прибула, що на думку представника позивача свідчить про небажання відшкодувати шкоду. Вважає, що накладення арешту на транспортний засіб відповідача гарантуватиме реальне виконання рішення суду у разі задоволення позову, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач є жінкою та має право безперешкодно перетнути державний кордон. Також вважає обраний заявником захід забезпечення позову співмірним із позовними вимоги.

Водночас до заяви не додано жодних доказів на підтвердження його доводів та взагалі необґрунтовано необхідність застосування такого заходу забезпечення позову як заборона здійснювати реєстраційні дії щодо транспортного засобу.

Саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Аналогічні позиції викладені а постановах ВС від 21.11.18 р., справа № 752/6255/18 від 14.08.2019 р.

Крім цього слід зазначити, що у заяві про забезпечення позову заявник зазначає ціну позову 64 746,73 грн, в той час як відповідно до позовних вимог ціною позову є 31 901,33 грн.

Враховуючи ціну позову 31 901,33 грн, суд вважає, що заходи забезпечення позову, зазначені у заяві, є неспівмірними заявленим позовним вимогам.

Доказів протилежного заявником не надано.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом враховано, що право приватної власності особи захищається не лише нормами національного законодавства, але і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою вимог ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Враховуючи те, що заявник не надав доказів на підтвердження імовірності невиконання в подальшому рішення суду відповідачем по справі та не обґрунтував наявність саме реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, доказів співмірності заходів забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає, що задоволення заяви про забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб призведе до порушення вимог ч. 3 ст.150 ЦПК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вид забезпечення позову, обраний позивачем, в даному випадку не буде співмірним із заявленими позовними вимогами, а також не буде дотримано вимог про пропорційність втручання у право на мирне володіння майном визначеним цілям.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150-153, 260-261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 06 січня 2026 року.

Суддя З.М. Сухаревич