Провадження №: 4-с/336/1/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздова Н.С., за участю секретаря судового засідання Іванченко О.С., розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ружанської Марини Миколаївни, заінтересовані особи Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 щодо нездійснення перерахунку по аліментам, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ружанську М.М. здійснити перерахунок по аліментам.

В обґрунтуванні скарги посилається на те, що у Центральному відділі державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . З листопада 2017 року у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яку він погасив у період з 15.10.2022 по 29.11.2022 шляхом перерахування коштів на приватну картку ОСОБА_2 . До квітня 2022 року він перебував у Республіці Польща, де забезпечував житлом та всім необхідним своїх дітей, які проживали разом з ним, що підтверджується договором оренди укладеним на його ім`я, фотографіями та письмовими поясненнями свідків. Відповідно до договору оренди житла ним було сплачено 69 000 злотих, що еквівалентно 580 059 гривень. За період з 01.04.2022 по 01.03.2024 на утримання дітей він витратив 1 358 771,60 гривень. Також на даний час у нього погіршився стан здоров`я, він отримав значну травму під час виконання обов`язків військової служби по захисту України від агресії рф. Він звернувся до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про перерахунок заборгованості з урахуванням добровільно наданих коштів на утримання дітей, одна йому було відмовлено у перерахунку заборгованості. Вважає, що відповідач неналежним чином виконав свої обов`язки щодо обчислення заборгованості по аліментам, що порушує його законні права та інтереси, просив скаргу задовольнити, зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості.

Ухвалою суду від 06.06.2025 скаргу прийнято до провадження, витребувано у відповідача розрахунок заборгованості в межах виконавчого провадження № 69236983.

На підставі ухвали суду від 16.06.2025 ОСОБА_2 залучено до участі у справі, як стягувачку в межах виконавчого провадження за яким скаржник просить здійснити перерахунок заборгованості.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Бурдиги В.О. надійшли пояснення за змістом яких просили відмовити у задоволенні скарги у зв`язку з недоведеністю, на підтвердження своїх заперечень надано копії паспортів ОСОБА_2 та дітей з відміткою про перетин кордону, заяву власниці квартири з якою укладено договір оренди.

У судове засідання учасники справи не прибули, від них надійшли заяви про розгляд скарги за їх відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

В зв`язку з чим розгляд скарги проводився без фіксування судового засідання технічними засобами, у відсутності сторін у справі.

Судом встановлено, що у відповідності до листа Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 30185/29.26-30/3 від 25.03.2025, в провадженні відділу перебуває виконавче провадження № 69236983 по виконанню судового наказу № 317/7881/17 виданого 13.12.2017 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 16.11.2017, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Скаржник ОСОБА_1 21.02.2025 звернувся до відділу з заявою про здійснення перерахунку заборгованості по аліментам шляхом зарахування коштів за період з 01.04.2022 по 01.03.2024 які він витратив на оренду житла та утримання дітей, перебуваючи у Республіці Польщі. У задоволенні заяви йому було відмовлено.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

«Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував) о необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип зольності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає кладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов 'язку суду сати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина пягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш омих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням іних доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № R10 18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 4 12.2019 у справі № 917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі -/ПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у гїнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумніш двом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого экого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу гідностей". ... Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі іних доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує при"».

На підтвердження доводів скарги ОСОБА_1 надано Договір оренди, укладений 01.04.2022 в Длуголенці між ним та ОСОБА_10 про оренду житла, строком дії з 01.04.2022 по 25.02.2024 та орендною платою у розмірі 3 000 злотих щомісячно.

Однак на підтвердження реального здійснення сплати коштів за оренду житла не надано жодних належних та допустимих доказів, як то квитанцій, платіжних інструкцій про здійснення переказів на користь орендодавця ОСОБА_11 .

Тобто, наявність лише копії договору оренди само по собі не може свідчить про виконання умов договору сторонами.

На спростування доводів скаржника представником ОСОБА_2 адвокатом Бурдига В.О. надано заяву ОСОБА_11 , яку перекладено на українську мову, якою вона підтверджує, що між нею та ОСОБА_1 було дійсно укладено договір оренди житла, однак його було розірвано з підстав не виконання умов договору ОСОБА_1 , ним не було сплачено жодного платежу за оренду приміщення.

Судом також не приймаються письмові заяви свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 як належні та допустимі докази в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки взагалі містять пояснення щодо характеристики ОСОБА_1 як людини і жодним чином не підтверджують перерахування коштів в рахунок сплати аліментів на утримання дітей, що є предметом розгляду скарги.

Факт проходження військової служби та отримання скаржником поранення не можуть мати якось значення в контексті розгляду даної скарги, подані з цього приводу докази не свідчать про сплату або несплату скаржником заборгованості по аліментам і не можуть вплинути на дії державного виконавця з приводу перерахунку заборгованості по аліментам.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувана і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувана; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

На виконання ухвали суду про витребування доказів представником відповідача ОСОБА_20 надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, де боржником є ОСОБА_1 , станом на 01.10.2025 року останній має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 14 510,00 гривень, який виконано з дотримання вище зазначених вимог, а тому суд не вбачає в діях державного виконавця будь-яких порушень щодо здійснення нарахування щомісячних сум зі слати аліментів та не здійсненні перерахунку.

Враховуючи наведене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 450-451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ружанської Марини Миколаївни, заінтересовані особи Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 щодо нездійснення перерахунку по аліментам відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізької апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.С. Звєздова