05.01.2026 Справа № 756/1555/25
Унікальний номер 756/1555/25
Номер провадження 2/756/4438/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретаря судового засідання - Лисенко Д.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_6.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Бобровицької міської ради Чернігівської області Виконавчого комітету Бобровицької міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 в лютому 2025 року звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просить: визнати неправомірною (незаконною) бездіяльність Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації стосовно не здійснення практичних заходів задля дружнього врегулювання конфлікту між членами родини, не пропонування проведення медіації за участю батьків, не проведення дій із залучення фахівців для врегулювання конфлікту між членами родини, не пропонування проведення медіації за участю батьків, не проведення дій із залучення фахівців для врегулювання конфлікту між батьками дитини, психологічної підтримки батьків та дитини, не впровадження освітніх чи корекційних заходів, не роз`яснення батькам обов`язків щодо прийняття спільних рішень щодо основних питань, пов`язаних з вихованням дитини, не реагування на зміну матір`ю без згоди батька місця проживання і місця навчання дитини, не надання власного висновку як органу опіки та піклування за місцем проживання батька про доцільність визначення місця проживання дитини, не виконання своїх обов`язків у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини із врахуванням всіх обставин у справі та характеру взаємовідносин, які склалися між батьками дитини, в тому числі щодо не проведення обстеження житлово-побутових умов і не складання акта обстеження умов проживання ОСОБА_1 , що призвело до порушення права на повагу до сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

зобов`язати Оболонську районну в місті Києві державну адміністрацію здійснити практичні заходи задля дружнього врегулювання конфлікту між членами родини, запропонувати проведення медіації за участю батьків, провести дії із залучення фахівців для врегулювання конфлікту між батьками дитини, членами родини, психологічної підтримки батьків та дитини, впровадити освітні чи корекційні заходи, роз`яснити батькам обов`язків щодо прийняття спільних рішень щодо основних питань, пов`язаних з вихованням дитини, відреагувати на зміну матір`ю без згоди батька місця проживання і місця навчання дитини, провести обстеження житлово-побутових умов і скласти акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 , надати власний висновок як органу опіки та піклування за місцем проживання батька про доцільність визначення місця проживання дитини із врахуванням всіх обставин у справі та характеру взаємовідносин, які склалися між батьками дитини;

визнати висновок органу опіки та піклування Бобровицької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, затверджений рішенням Виконавчого комітету Бобровицької міської ради від 19 січня 2022 року №35 таким, що не ґрунтується на дійсній та достовірній інформації, оскільки містить недостовірну інформацію про перебування дитини з матір`ю, про те, що і інтересах дитини слід визначити місце проживання дитини з матір`ю, про те що Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації не мала змогу провести бесіду та здійснити обстеження житло-побутових умов проживання ОСОБА_1 через неможливість отримати доступ до житлового приміщення, посилання на застосування принципу 6 Декларації прав дитини 1959 року, не містить висновків щодо доцільності визначення місця проживання дитини за зустрічним позовом ОСОБА_1 , що призвело по порушення права на повагу до сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

відкликати висновок органу опіки та піклування Бобровицької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, затверджений рішенням Виконавчого комітету Бобровицької міської ради від 19 січня 2022 року №35;

зобов`язати Виконавчий комітет Бобровицької міської ради здійснити практичні заходи задля дружнього врегулювання конфлікту між членами родини, запропонувати проведення медіації за участю батьків, провести дії із залучення фахівців для врегулювання конфлікту між батьками дитини, психологічної підтримки батьків та дитини, впровадити освітні чи корекційні заходи, роз`яснити батькам обов`язків щодо прийняття спільних рішень щодо основних питань, пов`язаних з вихованням дитини, відреагувати на зміну матір`ю без згоди батька місця проживання і місця навчання дитини, та надати висновок про доцільність визначення місця проживання дитини із врахуванням всіх обставин у справі та характеру взаємовідносин, які склалися між батьками дитини, як за первісним так і за зустрічним позовом батька;

відшкодувати моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн, завдану ОСОБА_1 , поширенням недостовірної інформації та неправомірною бездіяльністю Виконавчого комітету Бобровицької міської ради і Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, що призвело до порушення права на повагу до сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 12 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який рішенням суду 22 березня 2021 року розірвано. Від шлюбних відносин народилася ОСОБА_3 , 2015 року народження. З народження до 27 вересня 2020 року дитина проживала з батьками в квартирі, яка на праві власності належить батькові й розташована в АДРЕСА_1 . У вересні 2020 року при поверненні додому позивач встановив відсутність дружини з дитиною. В провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває справа №756/12044/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. Рішення у справі не прийнято. За клопотанням представника відповідача у справі залучені в якості третіх осіб Оболонську районну в місті Києві державну адміністрацію та Виконавчий комітет Бобровицької міської ради. В матеріалах справи №756/12044/20 наявний висновок органу опіки та піклування лише Бобровицької міської ради про визначення місця проживання дитини. Вважає, що в порушення ст.19 СК України, будучи учасником справи, орган опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації не здійснював практичних заходів задля дружнього врегулювання конфлікту між членами родини, не здійснював психологічну підтримку, роз`яснення батькам обов`язків прийняття спільних рішень щодо питань пов`язаних із вихованням дитини. А також не надав власний висновок у справі, захищаючи інтереси дитини, щодо визначення місця її проживання, не здійснили обстеження житлово- побутових умов за місцем проживання батька.

Також позивач зазначає, що надавши висновок у справі, Виконавчий комітет Бобровицької міської ради також не провів обстеження житлово- побутових умов за місцем проживання батька ОСОБА_1 , чим на думку позивача, порушили повагу до сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Бездіяльність Виконавчого комітету Бобровицької міської ради на переконання позивача полягає у не наданні висновку за його зустрічним позовом. Позивач не погоджується із відображеною у висновку, на його переконання, недостовірною інформацією. Вважає, що у висновку не відображено зазначені батьком факти насильництва матір`ю щодо дитини. Висновок про те, що в інтересах дитини слід визначити її місце проживання з матір`ю, позивач вважає недостовірним, таким, що не відповідає дійсним обставинам, не враховано самовільну зміну матір`ю місця проживання дитини, що не може відповідати найкращим інтересам дитини. Батько не був належним чином сповіщений про засідання Комісії, що є порушенням його права. На час розгляду справи, висновок не містить актуальної інформації, так як затверджений ще у січні 2022 році, містить недостовірну інформацію, є неповним, складений з порушенням Порядку.

Тривале невиконання відповідачами, як органами опіки та піклування безпосередніх обов`язків при вирішенні спору між батьками про визначення місця проживання дитини, поширення недостовірної інформації, не надання висновку по зустрічному позову, не проведення дій із залученням фахівців для врегулювання конфлікту між батьками, психологічної підтримки, не впровадження освітніх та корекційних заходів, відсутність реакції на зміну одноосібно матір`ю місця проживання дитини без згоди батька, відсутність реакції на застосування матір`ю та її родиною психологічного насилля до дитини, завдали ОСОБА_1 душевних страждань, розмір моральної шкоди оцінює в 200000,00 грн.

Рух справи

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03 лютого 2025 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою від 07 лютого 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження з тих підстав, що на переконання суду, не відповідає завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в іншій справі на предмет їх належності та допустимості, або створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі. Недопустиме ініціювання процесу з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування в іншій справі, чи з метою створення поза межами процесу передумов для визнання доказу, отриманого в такому провадженні неналежним або не допустимим. Висновки суду ґрунтувалися на правових висновках ВП ВС від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 травня 2025 року ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 07 лютого 2025 року скасовано. В мотивах скасування судового рішення зазначено, що висновки суду першої інстанції зазначені в оскаржуваній ухвалі є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті, проте не можуть бути підставою для відмови у відкритті провадження.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог ухвали представник позивача надав заяву з доказами доплати судового збору.

Ухвалою суду 27 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду на 19 червня 2025 року.

06 червня 2025 року від представника позивача Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заявлених вимог, розглянути справу за відсутності представника. В обґрунтування поданого відзиву зазначає що відповідно до положення ст.161 СК України для розв`язання спору, що виник між батьками щодо місця проживання дитини, один з батьків, за місцем проживання дитини подає службі у справах дітей заяву з відповідним пакетом документів. Мати разом із дитиною проживає в Чернігівській області, м.Бобровиця. Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації спільно з Оболонським районним в місті Києві центром соціальних служб, з метою об`єктивного прийняття рішення щодо визначення місця проживання дитини намагалися провести обстеження умов проживання батька й скласти акт оцінки потреб сім`ї. ОСОБА_1 17 травня 2023 року під час судового розгляду в судовому засіданні сповістив, що не заперечує проти обстеження умов його проживання, проте узгодити дату та час обстеження відмовився, повідомив, що не знає коли буде вільний. Представники служби запланували візит, своєчасно сповістили ОСОБА_1 . Проте, на час проведення візиту позивач за місцем реєстрації був відсутній.

ОСОБА_2 18 червня 2025 року подала до суду заяву в якій просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заявлених вимог. Справу розглянути за її відсутності. Сповістила, що на засіданні Служби у справах дітей ОСОБА_1 викликався сім разів та жодного разу не з`явився.

Від представника Бобровицької міської ради Чернігівської області 28 липня 2025 року надійшли пояснення, в яких представник просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заявлених вимог за їх недоведеністю. У 2023 році позивач не сприяв Службі у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у здійсненні ними своїх повноважень щодо обстеження житлово-побутових умов місця його проживання, доступ до помешкання яке належить на праві власності, ним не надано, що об`єктивно зашкодило провести обстеження й оцінити умови проживання. Про неможливість отримання доступу до житлового приміщення також зазначено й у наданому суду Висновку. Зазначають, що жодних доказів насильницьких дій матері, або членів її родини щодо дитини позивачем надано не було, такі факти не встановлені службою. ОСОБА_1 неодноразово запрошувався на засідання Комісії, проте за його заявами розгляд питання захисту прав дитини неодноразово відкладався. ОСОБА_1 не звертався зі заявою про надання родині ОСОБА_1 будь-яких соціальних послуг. Фахівець із соціальної роботи неодноразово проводила бесіди щодо запобіганню виникненню конфліктів та вирішення спірного питання мирним шляхом, про що також зазначено у наданому суду Висновку, оцінку якому має надати суд під час розгляду справи про визначення місця проживання дитини.

Від представника позивача 03 серпня 2025 року надійшли додаткові пояснення, в яких викладені заперечення щодо поданого Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією відзиву. Зазначає, що на переконання позивача Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація зобов`язана була надати до справи про визначення місця проживання дитини власний висновок. З народження до вересня 2020 року звичайне місце проживання доньки було в Оболонському районі міста Києва. Вважає, що Бобровінська міська рада мала обов`язок скласти висновок у справі за зустрічним позовом. Органи опіки та піклування, під час складання висновку не захистили право ОСОБА_1 на контакт з його донькою ОСОБА_4 . Мати самовільно без згоди батька змінила місце проживання дитини, чим порушили право батька на повагу до приватного й сімейного життя.

Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Від представника позивача 10 вересня 2025 року надійшли додаткові пояснення в яких звертає увагу суду на окрему ухвалу, постановлену ВС у справі №761/37027/20 щодо роботи органу опіки та піклування, в якій міститься висновок про неповноту проведеної роботи під час надання висновку зі спірного питання.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та поданих письмових заявах.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, просили проводити розгляд справи без їх участі.

Третя особа ОСОБА_2 до суду не з`явилась, просила розглядати справу без її участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи

12 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який за рішенням суду 22 березня 2021 року розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначені батьками в свідоцтві про народження доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Акт обстеження житлово-побутових умов, затверджений в.о начальника служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 01 жовтня 2020 року, який проведений головним спеціалістом служби за заявою ОСОБА_1 за його місцем проживання: АДРЕСА_1 . Трикімнатна квартира облаштована побутовими зручностями, наявний ремонт, меблі та побутова техніка. Для ОСОБА_3 відведено окрему кімнату, в якій наявна шафа-купе, диван, письмовий стіл. Другу кімнату займає батько. Третя кімната відведена під кабінет. Зі слів батька відомо, що дитина із мамою залишила квартиру о 18.00 год 27 вересня 2020 року. З 27 вересня 2020 року дитячих речей в квартирі немає, крім декількох іграшок. Батько бажає, щоб донька проживала вдома й приймати участь у вихованні дитини.

З січня 2018 року по вересень 2020 року ОСОБА_5 відвідувала дошкільний навчальний заклад №263 в місті Києві.

ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів зі заявами про встановлення місця знаходження доньки у жовтні 2020 року.

Рішенням Бобровицької міської ради Чернігівської області від 19 січня 2022 року затверджений висновок, наданий в межах цивільної справи №756/12044/20 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , 2015 року народження з матір`ю ОСОБА_2 . Виходячи з найкращих інтересів дитини наголошено матері на необхідність забезпечення нею права малолітньої на безперешкодне спілкування із батьком. Рекомендовано батькам малолітньої ОСОБА_3 вчиняти свої дії, керуючись інтересами та потребами дитини, враховуючи її вік та психологічний стан; налагодити стосунки між собою для вирішення питань, пов`язаних із спільною дитиною.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Щодо вимог бездіяльності органу опіки та піклування з приводу не обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання батька, не складання відповідного висновку, та недостовірності викладених фактичних обставин у поданому в межах розгляду справи №756/12044/20 висновку, суд виходить з відсутності повноважень суду в даному провадженні надавати оцінку доказам, їх достатності та повноти, а також невідповідності викладеним у поданому висновку фактичних обставин та (або) недостовірної інформації, які мають бути надані судом під час розгляду справи №756/12044/20, й ухвалення судового рішення у справі.

Як встановлено судом з досліджених матеріалів справи та з відкритого доступу ЄДРСР, в провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває на розгляді цивільна справа №756/12044/20 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Бобровицької міської ради, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської у м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Рішення у справі не ухвалено.

Саме в межах цього провадження, на виконання вимог ст.19 СК України та ухвали суду наданий висновок органу опіки та піклування Бобровицької міської ради №35 від 19 січня 2022 року, який позивач просить визнати таким, що не ґрунтується на достовірній інформації та відкликати даний висновок ( позовні вимоги 4 та 5).

Також, ОСОБА_1 вважає неправомірною бездіяльність в межах розгляду цивільної справи №756/12044/20 Виконавчого комітету Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, з підстав не надання висновку про доцільність визначення місця проживання дитини. Тому заявляє вимогу про зобов`язання Оболонську районну в місті Києві державну адміністрацію провести обстеження житлово-побутових умов і скласти акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 , надати висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком із врахуванням всіх обставин у справі та характеру взаємовідносин, які склалися між батьками дитини. Це фактично спонукання судовим рішенням до збирання доказів, які мають бути досліджені й надані суду в межах іншого провадження, що є неприпустимим.

Процесуальним законодавством визначений механізм отримання доказів у справі, щодо яких в сторони є труднощі до їх подання, але виключно в межах розгляду справи, в якій ці докази мають підтвердити та (або) спростувати обставини, що входять предмет доказування.

ОСОБА_1 заявляє вимогу про визнання неправомірною (незаконною) бездіяльність Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, як сторони судового процесу в межах цивільної справи №756/12044/20, з приводу не складання акту обстеження умов його проживання та не наданням висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком (позовна вимога 2), в задоволенні якої суд відмовляє, як неналежно обраний спосіб захисту.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, п. 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, п. 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, п.п. 229-230).

Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати інформацію, факти, докази поза межами раніше ініційованого цивільного процесу є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що аргументи позивача про недостовірність відповідної інформації (викладеної у висновках) має перевірити суд у провадженні якого знаходить на розгляді справа та надає оцінку дослідженим доказам.

Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи).

Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування в іншій справі, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі, якщо провадження було відкрите, - закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України). Даний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року, справа № 333/6816/17, який суд на підставі положення ч.4 ст.263 ЦПК України застосовує до спірних правовідносин.

З огляду на висновки, викладені у постанові суду апеляційної інстанції в даній справі, суд відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірною бездіяльність відповідачів у мирному врегулюванні спірних питань між батьками, практичних заходів задля дружнього врегулювання конфлікту між членами родини, пропозиції проведення медіації за участю батьків, залучення фахівців для врегулювання конфлікту між батьками, надання психологічної підтримки батьків, тощо, не підлягають задоволенню через їх недоведеність.

Позивач, як і його представник не надали доказів звернення до відповідачів зі заявами про надання соціальних послуг.

Відповідно до частини 1,4 статті 19 Закону України «Про соціальні послуги» підставою для розгляду питання надання соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів є подання до уповноваженого органу системи надання соціальних послуг, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 11 цього Закону, за місцем проживання/перебування особи: заяви особи або її законного представника про надання соціальних послуг; звернення, повідомлення інших осіб в інтересах осіб/сімей, які потребують соціальних послуг. Порядок подання заяви, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг визначається Порядком організації надання соціальних послуг.

Будь-яких доказів звернення ОСОБА_1 до служби у справах дітей зі заявою про надання соціальної послуги позивачем не надано та в матеріалах справи відсутнє відповідне звернення.

Навпаки, як досліджено судом з листа заступника директора Центру надання соціальних послуг Бобровицької міської ради Чернігівської області від 21 липня 2025 року, скерованого начальну служби у справах дітей Бобровицької міської ради, на обліку в Центрі з жовтня 2023 року по грудень 2024 року перебувала сім`я ОСОБА_1: мати - ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 , як такі, що потрапили в складні життєві обставини. Фахівець із соціальної роботи, яка була закріплена за даною сім`єю, неодноразово проводила бесіди щодо запобіганню виникненню непорозумінь та конфліктів між членами родини та вирішення їх мирним шляхом (а.с.237 том1).

Суд позовні вимоги в цій частині вважає недоведеними, а отже такими, що задоволенню не підлягають.

Позивач у позовній заяві послався на порушення відповідачами статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 04 листопада 1950 року та ряд рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд), зокрема в справі «Мамчур проти України», «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії», «К.іТ. проти Фінляндії « заява №25702/94, як порушення з підстав не проведення обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання батька та не складання відповідного висновку, складання висновку про доцільність визначення місця проживання доньки разом із матір`ю, не вчинення відповідачами захисту його немайнових прав, як батька на контакт із дитиною.

Як вбачається з дослідженого листа начальника служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві Державної адміністрації №10413-1741 від 02 червня 2023 року адресованого ОСОБА_1 , в якому сповіщено, що останній не з`явився до служби з метою узгодження дати та часу візиту комісії з метою обстеження умов проживання та складання акту оцінки потреб сім`ї. Повідомлено що представниками служби разом із соціальним педагогом центру соціальних служб запланований візит на 08 червня 2023 року о 15.30 год. за адресою місця проживання АДРЕСА_1 . На час проведення візиту 08 червня 2023 року ОСОБА_1 був відсутній. (а.с.179-182).

Суд не вбачає порушення відповідачами положення статті 8 Конвенції, з підстав не обстеження житлово-побутових умов відповідача, оскільки саме бездіяльність позивача сприяла не наданню доступу до житлового приміщення, в якому він проживає з метою здійснення обстеження та складання відповідних актів.

Також неприйнятними є твердження сторони позивача про порушення відповідачами, як агентами держави, статті 8 Конвенції, поваги до його сімейного життя, в аспекті не захисту його права, як батька на спілкування із донькою.

У статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З наведеного убачається, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, зокрема, судом встановлено, що спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини перебуває в суді на розгляді справа 756/10244/20.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 10 листопада 2021 року скасовано. В порядку забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Бобровицької міської ради, про визначення місця проживання дитини надано можливість ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) спілкуватись з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожну другу суботу місяця з 11.00 до 15.00 години за місцем проживання дитини в присутності матері.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», №31111/04, § 54).

Також, ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

З урахуванням рішень Європейського суд з прав людини та практики Верховного Суду, під час перегляду в порядку апеляційного провадження заяви батька у справі 756/10244/20, про забезпечення зустрічного позову, суд апеляційної інстанції визначив ОСОБА_1 часи спілкування з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Чим забезпечив дотримання його особистих немайнових прав на спілкування із донькою.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до переконання, що будь- яких прав батька на спілкування з донькою не порушено, більш того, його особисті немайнові права захищені судовим рішенням, яке є остаточним й набрало законної сили, яким визначений порядок участі батька у спілкуванні із дитиною на час розгляду справи в суді.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Під час розгляду справи, суд не встановив порушення прав позивача, що регулюються положенням статті 8 Конвенції. Дослідженими доказами не доведена неправомірність та (або) бездіяльність дій відповідачів, як і не встановлено порушення немайнових прав позивача.

Суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн, яка завдана позивачу поширенням недостовірної інформації та неправомірною бездіяльністю відповідачів, такими, що не підлягають задоволенню за їх недоведеністю.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачу ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заявлених вимог в повному обсязі, тому судові витрати компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Бобровицької міської ради Чернігівської області Виконавчого комітету Бобровицької міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання бездіяльності протиправною, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 січня 2026 року.

Суддя І.С. Шролик