Провадження №: 2-ві/461/1/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2026 м. Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.,

з участю:

секретаря судового засідання Салика С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛАРІМА» про визнання прилюдних торгів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває на розгляді цивільна справа №461/10286/25 за позовом ОСОБА_2 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛАРІМА» про визнання прилюдних торгів недійсними.

30.12.2025 р. до суду від відповідача адвоката Гришка Івана Івановича, який є представником відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід головуючому судді Радченку В.Є. Заява про відвід мотивована тим, що позивачка ОСОБА_2 та її родина неодноразово в розмовах повідомляла відповідачу про можливість через спільних знайомих впливати на рішення судді.

Ухвалою суду від 30.12.2025 заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді у вказаній цивільній справі визнано необґрунтованою та передано до канцелярії Галицького районного суду м. Львова для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід у порядку, встановленому частиною першою ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2026 заяву про відвід передано для розгляду судді Романюку В.Ф.

Вирішуючи питання про відвід судді, слід зазначити, що вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно із ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд, вивчивши заяву про відвід судді, дійшов до наступного висновку.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені в статтях 36, 37 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється».

Тобто, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Наявність безсторонності відповідно до п. l cт. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як вбачається зі змісту поданої позивачем заяви про відвід, підставами для відводу судді Радченка В.Є. зазначено, що позивачка ОСОБА_2 та її родина неодноразово в розмовах повідомляла відповідачу про можливість через спільних знайомих впливати на рішення судді.

Вирішуючи питання про відвід, суд зазначає, що жодних доказів, які б підтверджували наведені в заяві доводи відповідача, на які останній посилається, як на правову підставу для відводу головуючого по справі судді Радченка В.Є., суду надано не було, відтак, наведені аргументи носять характер припущень та суб`єктивних переконань заявника.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так, у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому, суддя вважається безстороннім, якщо не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Проте відповідачем при зверненні із заявою зроблено висновок без зазначення будь-яких доказів, як того вимагає міжнародна практика, а тому твердження в цій частині не може братись до уваги.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Де Куббер проти Бельгії) (De Cubber v.Belgium), від 26 жовтня 1984 року, у п. 26 зазначено, що «Правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться».

Крім того, у випадку незгоди з процесуальними діями та остаточним рішенням судді Радченка В.Є. за результатом розгляду позову у справі №461/10286/25 чинним законодавством визначено порядок їх оскарження по суті.

Таким чином, суд не вбачає підстав для відводу судді Радченка В.Є., визначених ст. 36 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 36-40 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задовленні заяви відповідача ОСОБА_1 про відвід судді в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛАРІМА» про визнання прилюдних торгів недійсними, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Романюк