Справа № 128/4904/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Шевчук Л.П.,

при секретарі судового засідання Кулішко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника боржника ОСОБА_1 адвоката Чубенко Сніжани Василівни про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

12.12.2025 представник боржника ОСОБА_1 адвокат Чубенко С.В. звернулася до суду з заявою, в якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Вінницького районного суду Вінницької області від 08.12.2025 у справі за №128/4904/25 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги заяви мотивує тим, що вважає, що суд дійшов до передчасного висновку про необхідність видачі судового наказу і його слід скасувати з огляду на наступне. В провадженні Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області перебуває справа № 139/740/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дочки разом із батьком. Отже, питання щодо місця проживання дитини є спірним і наразі не зумовлює необхідності стягнення аліментів на утримання дитини на користь будь-кого із батьків до вирішення спору судом. Окрім того, рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області у справі №128/3329/24 від 12 лютого 2025 року було вирішено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_2 не сплачує аліментів на утримання сина, який проживає разом із батьком та не допомагає йому матеріально. Станом на 09 грудня 2025 року неповнолітній син ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживає разом із батьком. З матері не стягуються аліменти на утримання сина. Неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю, однак в провадженні Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області перебуває справа № 139/740/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дочки разом із батьком. Таким чином, між сторонами у справі наявний спір щодо визначення місця проживання малолітньої дочки, а тому спір про стягнення аліментів на її утримання слід вирішувати в порядку позовного провадження.

В судове засідання боржник ОСОБА_1 та його представник адвокат Чубенко С.В. не з`явилися, від представника до суду надійшла заява, в якій вона просила розгляд заяви провести у їх відсутність, а заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Стягувачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Вересюк М.В. в судове засідання також не з`явилися, представником подано до суду заяву, в якій він заперечує проти задоволення заяви з тих підстав, що чинними нормами ЦПК України не передбачено можливості скасування судового наказу про стягнення аліментів на підставі ст.ст. 170, 171 ЦПК України, на які посилається заявник. Окрім того, у заяві представник ОСОБА_1 підтверджує, що дочка, на утримання якої стягуються аліменти, проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Щодо посилання на рішення Мурованокуриловецького суду від 12.02.2025, то дане рішення суду першої інстанції оскаржується та ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08.12.2025 його дію зупинено. Також просив розгляд заяви провести у його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали заяви, суд доходить до такого.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ст. 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтею 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, сімейним та процесуальним законодавством визначено, що право вимоги про стягнення аліментів на підставі судового наказу належить тому з батьків, з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 статті 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі або припинення обов`язку за правомірно виданим виконавчим документом.

При цьому подання заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане із оспорюванням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24.06.2020 у справі №520/1466/14-ц, від 09.09.2021 у справі №824/67/20, від 09.06.2022 у справі №2-118/2001.

Враховуючи імперативні приписи статті 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення статті 432 ЦПК України, суд визначає можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав.

Одними з характерних ознак наказного провадження є: спрощеність, на нього не поширюються принципи гласності, усності, безпосередності, змагальності; відсутність стадійності цивільного процесу; судовий наказ видається за відсутності сторін, та здійснюється лише на підставі безспірних письмових доказів, поданих заявником.

Видаючи судовий наказ суд врахував, що згідно копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4), довідки про склад сім`ї №0003 від 12.11.2025, що видана ОСББ «Набережний-2/5» (а.с. 5) та акту №37 від 04.11.2025 (а.с. 6) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та її дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, заявник відповідно до статей 161 ЦПК України, ст. 183 СК України мала право звертатися до суду з заявою про видачу судового наказу.

Зі змісту заяви представника боржника ОСОБА_1 адвоката Чубенко С.В. вбачається, що стороною боржника не факт проживання неповнолітньої ОСОБА_3 разом із матері`ю ОСОБА_2 .

Окрім того, за змістом заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню вбачається, що між батьками існує спір про визначення місця проживання неповнолітньої дитини сторін ОСОБА_3 , який, на думку суду, не свідчить про припинення обов`язку батька утримувати дитину, яка проживає на час вирішення цього спору з матір`ю. До того ж, оглядом копії ухвали Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 30.10.2025 у справі №139/740/25, що надана представником заявника (боржника), та відомостями ЄРСР встановлено, у даній справі остаточного рішення судом, наразі, не прийнято.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12.02.2025 у справі 128/3329/24, яке долучено до заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та як на підставу для задоволення даної заяви, мова йде про позбавлення стягувачки ОСОБА_2 її батьківських прав відносно іншої дитини, а не ОСОБА_3 , на утримання якої судовим наказом Вінницького районного суду Вінницької області від 08.12.2025 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Матеріали справи не містять доказів того, що у визначеному законом порядку ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів за судовим наказом від 08.12.2025, виданим Вінницьким районним судом Вінницької області.

На думку суду, не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню наявність рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12.02.2025 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4 , яке відповідно до інформації ЄДРСР ОСОБА_2 оскаржується в апеляційному порядку та ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08.12.2025 дію рішення зупинено, а також наявність в провадженні Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області цивільної справи між сторонами про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , де рішення у справі ще не прийнято.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати аліментів чи звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів за рахунок яких утримується дитина. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23).

У разі визначення судом місця проживання дитини з боржником ОСОБА_1 він має право на звернення до суду з позовом про звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів у визначеному судовим наказом розмірі або на зменшення розміру аліментів, відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що боржником не заперечується той факт, що на час видання Вінницьким районним судом Вінницької області судового наказу від 08.12.2025 діти, неповнолітня ОСОБА_3 , проживала із заявницею ОСОБА_2 та продовжує проживати з нею на час розгляду судом заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Отже, судом не встановлено відсутності у боржника ОСОБА_1 обов`язку з утримання дитини чи допущення судом помилки при видачі судового наказу, відповідно відсутні підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області 08.12.2025 таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 160, 161, 173, 353, 432 ЦПК України, статтями 180, 183, 197 СК України, суд

в о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 адвоката Чубенко Сніжани Василівни про визнання судового наказу Вінницького районного суду Вінницької області від 08 грудня 2025 у справі №128/4904/25 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканку АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.12.2025 і до досягнення дитиною повноліття, таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.П. Шевчук