Справа № 939/2965/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05 січня 2026 рокуселище Бородянка

Бородянський районний суд Київської області в складі: головуючого судді - Герасименко М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 березня 2021 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» і ОСОБА_1 було укладено договір позики № 7, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 28 000,00 грн, строком кредитування 24 місяці, зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% щомісячно від загальної початкової суми, та комісії за управління (обслуговування) позики у розмірі 4 % щомісячно від загальної суми позики. В зв`язку з неналежним виконанням умов договору, заборгованість відповідача станом на 22 вересня 2025 року становить 48 695,73 грн і складається із: 25 540,45 грн - заборгованість за тілом кредиту, 23 155,28 грн - заборгованість за сумою комісії. Враховуючи вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 7 від 25 березня 2021 року в розмірі 48 695,73 грн разом із понесеними судовими витратами в розмірі.

Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу роз`яснено його право на подання відзиву на позов; відповідач відзив на позов суду не надав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 25 березня 2021 року між ТОВ «Сучасний Факторинг» і ОСОБА_1 було укладено договір позики № 7, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 25 000,00 грн; плата за оформлення договору позики складає 3 000,00 грн, яка розподіляється на кількість платежів, які позичальник повинен сплачувати щомісячно, рівними частинами; строк кредитування 24 місяці з кінцевим терміном повернення 27 березня 2023 року включно, зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% річних та комісії за управління (обслуговування) позики у розмірі 4 % щомісячно (а.с. 19-22, 23-24, 26-28).

Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував та станом на 08 вересня 2025 року його заборгованість, згідно розрахунку позивача, становить 48 695,73 грн, яка складається із: 25 540,45 грн - заборгованість за тілом кредиту, 23 155,28 грн - заборгованість за комісією. З виписки з особового рахунку вбачається, що відповідач в рахунок погашення заборгованості сплатив 4 700 грн (а.с. 25).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу в добровільному порядку та жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з нього на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 25 000 грн (заборгованість за тілом кредиту).

Щодо вимог про стягнення комісії суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором та зі змісту позову вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідача включено заборгованість за комісією у розмірі 23 155,28 грн (а.с. 25).

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21).

Умовами договору позики, зокрема, п.3.8. передбачено, що комісія за управління (обслуговування) позики встановлюється на рівні 4 % від загальної суми позики за календарний місяць та нараховується авансом на початку кожного місяця користування позикою, а в п.5.1. безпосередньо визначено, що комісії за управління (обслуговування) позики, що встановлюється у процентах від загальної суми позики та пов`язана з супроводженням справи за позикою (оцінкою платоспроможності позичальника; збирання, оброблення інформації від позичальника, у тому числі але не обмежуючись щодо позичальника (персональних та супутніх даних), сум, строків користування та оплатності позики; супроводження кредитної історії позичальника з актуалізацією та переданням вихідних даних до відповідних Бюро кредитних історій; використання CMC сервісу для інформування покупця відповідно до умов даного договору; оплатою послуг третіх осіб (повірених, брокерів, тощо) пов`язаних з оформленням та супроводженням справи за позикою)).

Враховуючи те, що п.5.1. договору позики встановлено комісію за управління (обслуговування) позики, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", а позивачем не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачу, у тому числі частіше одного разу на місяць, то позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Крім того, слід зазначити, що позивач у позові та розрахунку не конкретизує, яку саме комісію він просить стягнути з відповідача (комісія за надання кредиту та/або комісія за обслуговування кредитної заборгованості), а тому з огляду на те, що відповідач сплатив у рахунок погашення заборгованості 4 700 грн, тоді як комісія за надання кредиту становить 3 000 грн, то вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією за надання кредиту також є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору № 20/06-СФ про надання правничої допомоги від 20 червня 2025 року, копію акту № 527 прийому-передачі наданих послуг, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 10 000,00 гривень (а.с. 13-15, 16).

Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову та розмір задоволених вимог, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Сучасний Факторинг» сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому з огляду на зазначене вище та встановлені судом обставини, дійшов висновку про необхідність визначення таких витрат у розмірі 3 000,00 грн, що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1 540,20 грн (3 000,00 грн х 51,34 % : 100%).

Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 243,64 грн, виходячи з розрахунку: 25 000,00 (розмір задоволених позовних вимог) * 2 422,40 грн (сума сплаченого судового збору) / 48 695,73 (розмір заявлених позовних вимог).

Керуючись ст. 526, 530, 1046-1056 ЦК України, ст. 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» (, місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 39-А) заборгованість за договором позики № 7 від 25 березня 2021 року в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» витрати на судовий збір у розмірі 1 243 (одна тисяча двісті сорок три) гривні 64 копійки і витрати на правничу допомогу в розмірі 1 540 (одна тисяча п`ятсот сорок) гривень 20 копійок.

В іншій частині в позові відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 05 січня 2026 року.

СуддяМарина ГЕРАСИМЕНКО