У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року Справа № 607/20319/24

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька І.М., при вирішенні питання про прийняття до розгляду скарги адвоката Авдєєнка Владислава Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тернопільський відділ ДВС Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанови про відкриття виконавчого проводження та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Авдєєнко В.В., діючи в інтересах відповідача ОСОБА_1 , звернувся до суду із скаргою на дій державного виконавця та просить:

- скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження в порядку вимог ст. 447-1 ЦПК України;

- визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню в порядку вимог ст. 432 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, вважаю, що є підстави для повернення скарги, виходячи із такого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

У розумінні наведеного, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від дотримання положень процесуального закону, в даному випадку - норм ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Тобто, об`єднані в одне провадження можуть бути декілька вимог, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших, тобто є похідними.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує одночасність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються пов`язаністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же підстав або доказів.

Отже, порушенням правила об`єднання вимог, є об`єднання непов`язаних вимог, тобто таких, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому, об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 за № 6, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченими положеннями ЦПК, а також містити відомості, зазначені у ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Верховний Суд у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 761/16863/14-ц (провадження № 61-9843св21) зазначив, що «звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність виконавця є формою звернення за судовим захистом на стадії виконання судового рішення, тому до скарги, яка подається відповідно до статті 447 ЦПК України, застосовуються загальні вимоги (правила) щодо форми та змісту позовної заяви, а не правила, які процесуальний закон визначив для заяв з процесуальних питань (стаття 182 ЦПК України).

Відповідно з вимогами ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Встановлено, що у поданій скарзі, заявник одночасно оскаржує дії державного виконавця в порядку Розділу VII та одночасно просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист в порядку Розділу VI ЦПК України.

Порядок визнання виконавчого листа таким, що не виконанню встановлений Розділом VІ «Процесуальні питання, пов`язанні з виконанням судових рішень у цивільних справа..».

Згідно з вимогами ст. 432 ЦПК суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

Порядок оскарження дій державного виконавця при виконанні рішення суду врегулюваний Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Згідно з вимогами ст. 447-1ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

В силу вимог ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Отже, для розгляду скарг на дії державного виконання та заяв про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, встановлений різний процесуальний порядок подання та розгляду, який врегульований різними Розділами ЦПК, різний порядок реєстрації таких справ в системі документообігу суду.

Відтак, заявлені вимоги не можуть бути об`єднані в одне провадження та сумісний їх розгляд є неможливим.

При цьому, судом не встановлено наявності підстав для застосування положень ст. 188 ЦПК України щодо роз`єднання вимог, оскільки роз`єднаними можуть бути вимоги, які за правилами ч. 1 ст. 188 ЦПК України можуть бути об`єднаними.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що заявник об`єднав вимоги, які підлягають розгляду за різними процесуальними порядками встановленими різними розділами ЦПК, вказані вимоги не є взаємопов`язаними та для них встановлений різний строк, процесуальний порядок подання, реєстрації та розгляду, чим порушив правила об`єднання заявлених вимог, вважаю, що скаргу і додані до неї документи слід повернути заявнику.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 185, 188, 260, 261, 432, 447-1 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу адвоката Авдєєнка Владислава Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанови про відкриття виконавчого проводження та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, повернути заявнику.

Роз`яснити, що повернення заяви, скарги не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 06 січня 2026 року.

Суддя І.М. Черніцька