Номер провадження 2-з/404/96/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року Фортечний районний суд міста Кропивницького

в скл аді: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Андон`євої В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без повідомлення учасників справи та фіксування судового засідання технічними засобами, в місті Кропивницькому заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Калінка-Бондар О.Б., про забезпечення позову № 404/13937/25, номер провадження 2-з/404/96/25 у цивільній справі № 404/13937/25, номер провадження 2/404/5477/25, за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення аліментів з дня звернення до суду і до досягнення повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 07 січня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. На підставі частини третьої статті 53 Цивільного процесуального кодексу України залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради.

Разом з позовною заявою представником позивача ОСОБА_1 , адвокатом Калінка-Бондар О.Б., подана заява про забезпечення позову (вх. № 53947 від 30.12.2025 року) шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , кожної першої та третьої суботи та кожної другої та четвертої неділі з 09:00 год поточного дня до 10:00 год наступного дня; щовівторка та щочетверга з 16:00 год до 20:00 год без присутності матері та інших родичів по лінії матері. У громадських місцях чи за місцем проживання батька: АДРЕСА_1 , зобов`язавши матір дитини ОСОБА_2 , передавати малолітню дитину ОСОБА_3 , її батьку ОСОБА_1 , за місцем фактичного проживання батька: АДРЕСА_1 , згідно визначеного судом часу спілкування, з моменту постановлення ухвали суду та до набрання рішенням у справі законної сили. На обгрунтування заяви зазначила, що з 22.11.2024 року сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наприкінці листопада 2025 року відповідачка разом із дитиною пішла проживати до іншого чоловіка. Оскільки місце проживання дитини перестало бути сталим, а зустрічі батька з дитиною набули ознак мінливості, між сторонами почали виникати сварки з приводу визначення місця проживання їхньої дитини. Сторони усно домовились, що дитина буде проживати по два дні то в батька, то в матері. Однак, належне дотримання усних домовленостей щодо побачень з дитиною проіснувало недовго і вже через два тижні відбулись події, які змусили позивача звернутись до суду з позовом та заявою про забезпечення позову. Існують реальні побоювання як щодо стану психічного та емоційного здоров`я малолітньої ОСОБА_4 , так і щодо налаштовування дитини своєю матір`ю проти батька. В разі, якщо спілкування батька з дитиною й надалі буде обмежуватись, то у випадку задоволення позову виникнуть об`єктивні перешкоди у виконанні рішення суду через втрату контакту дитини з батьком та через її налаштованість матір`ю проти батька.

Розглянувши заяву, дослідивши додані матеріали, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною першою статті 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З матеріалів заяви вбачається, що заявник просить визначити місце проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини. Проте, заявником не наведено доказів, що невжиття вищевказаного заходу забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно статті 150 Цивільного процесуального кодексу України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів забезпечення позову є встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Предметом спору у даній справі є визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини.

Поряд з цим, позивачем належним чином не доведено, що запропонований позивачем спосіб забезпечення позову відноситься до предмету позову у справі, та що співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову для відповідача з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів для нього, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, є пропорційним.

Крім того, для визначення порядку участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею одного з батьків обов`язковим є висновок органів опіки та піклування, який позивачем не подано.

Суд виходить з того, що заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.

За роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Водночас, за даних обставин, аргументи, наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не доводять того, що відмова у забезпеченні позову не зможе гарантувати реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача та фактично ґрунтуються на припущеннях.

Враховуюче наведене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись вимогами статтями 149-153, 260-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Калінка-Бондар О.Б., про забезпечення позову № 404/13937/25, номер провадження 2-з/404/96/25 у цивільній справі № 404/13937/25, номер провадження 2/404/5477/25, за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини, відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено 07.01.2026 року.

Суддя Фортечного районного

суду міста Кропивницького Людмила КУЛІНКА

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького Л. Д. Кулінка