Справа № 487/5518/24
Провадження № 2-др/487/1/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Марченко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2025 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі за № 487/5518/24 щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу 70000,00 грн. Також у заяві викладено клопотання про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 246, ст. 270 ЦПК України суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 14 листопада 2025 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення, яким задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Коханенко Ольги Григорівни, про визнання договору дарування недійсним та зобов`язання скасувати рішення про державну реєстрацію та внести запис.

Відповідно до мотивувальної частини вказаного рішення, оскільки представник позивача у позовній заяві заявила, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення, суд наразі не вирішує питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, серед іншого, судом не вирішено питання про судові витрати.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19, від 01 вересня 2022 року у справі № 759/13013/14-ц зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

За змістом наведених правових норм суд може поновити пропущений строк лише у разі пропуску такого строку з поважних причин.

При цьому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню із відповідною заявою, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Отже, згідно з положеннями статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі (в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі), повинна залишатися судом без розгляду, якщо причини пропуску цього строку не є поважними (пункт 44 додаткової постанови Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 753/23417/19 (провадження № 61-3364св23)).

Як слідує з матеріалів справи, при подачі позовної заяви представник позивача подала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та у позовній заяві зазначила про подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення.

Заява про ухвалення додаткового рішення подана 11.12.2025.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, представник позивача посилалася на те, що судове рішення було доставлено до електронного кабінету представника позивача 05.12.2025, а реально ознайомитися з рішенням представник мав змогу лише 11.12.2025 у зв`язку з погодинними відключеннями світла в місті, повітряними тривогами під час яких офіс адвоката не працює.

Суд зазначає, що насамперед законодавець не пов`язує обчислення строку подання доказів понесення витрат на правничу допомогу із моментом отримання рішення, а подання таких доказів пов`язується з датою ухвалення рішення, що зазначено в частині 8 статті 141 ЦПК України, яка за своїм змістом є імперативною нормою і не допускає іншого тлумачення.

Про дату ухвалення рішення представнику позивача було відомо, оскільки вона брала участь в судовому засіданні, в якому суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив дату та час проголошення судового рішення.

З огляду на вищевказане, посилання у заяві на поважність причин пропуску строку на подання цієї заяви з моменту ознайомлення з судовим рішенням не заслуговують на увагу.

Рішення суду ухвалено 14 листопада 2025 року, а тому докази понесення витрат на правову допомогу сторона позивача повинна була подати до суду до 19 листопада 2025 року включно.

Однак заява про ухвалення додаткового рішення сформована в системі «Електронний суд» 11.12.2025, тобто, зі спливом строку, передбаченого положеннями частини 8 статті 141 ЦПК України.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 14 ЦПК України, особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Дійсно, рішення суду доставлено до електронних кабінетів учасників справи лише 05.12.2025, про що свідчить довідка про доставку електронного документа.

Водночас, вказане судове рішення підписано електронним цифровим підписом судді 14.11.2025 та опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень 17.11.2025. Після ухвалення рішення ані позивач, ані представник відповідача не скористались своїм правом отримати копію рішення суду у паперовій формі.

Враховуючи викладене, наведені представником позивача причини пропуску строку на подання заяви про ухвалення додаткового судового рішення, не є поважними, а тому відсутні підстави для його поновлення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок про те, що "законодавцем визначено процесуальний наслідок незаявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту ухвалення рішення у справі. У такому випадку суд залишає заяву сторони про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 520/8309/18 (адміністративне провадження № К/9901/17118/19), від 27 липня 2023 року у справі № 759/29344/21 (провадження № 61-4746св23).

Враховуючи наведене вище, оскільки представником позивача подані докази понесення судових витрат після спливу строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 246, 270, 353 - 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику ОСОБА_1 ОСОБА_2 в задоволені клопотання про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 05 січня 2026 року.

Суддя З.М. Сухаревич