Справа № 206/4304/25
Провадження № 2/202/2342/2026
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

07 січня 2026 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду міста Дніпра Марченко Н.Ю., ознайомившись із матеріалами цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року Акціонерне товариство «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» звернулося до Самарського районного суду міста Дніпра з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого водопостачання у розмірі 9 565,53 грн, які надаються за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 19 серпня 2025 року зазначену справу передано за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпра.

При направленні справи за підсудністю суд керувався тим, що відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, а відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

07 січня 2025 року справа надійшла до Індустріального районного суду міста Дніпра.

При вирішенні питання про прийняття справи до розгляду та відкриття провадження у справі установлено, що справа не підсудна цьому суду.

Так, згідно з частиною 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позивач має право на вибір між кількома судами за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина 16 статті 28 ЦПК України).

Отже, загальна підсудність застосовуються до всіх справ за винятком тих, для яких ЦПК України встановлює інший вид підсудності.

Статтею 30 ЦПК України для окремих видів позовів встановлено виключну підсудність.

Зокрема відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

За положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Тож правовідносини щодо надання та оплати житлово-комунальних послуг пов`язані з приміщеннями та будинками, для забезпечення умов проживання чи перебування в яких такі послуги надаються.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року у справі № 911/2390/18 зроблений висновок, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Великою Палатою Верховного Суду відзначено, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно необов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 також викладена позиція, згідно з якою позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред?являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Аналіз наведених норм та судової практики свідчить, що позови про стягнення заборгованості за наданні комунальні послуги мають пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Суд звертає увагу, що предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання.

Правовідносини між сторонами стосуються централізованого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться на території Самарського району міста Дніпра.

В даному випадку відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), що, до речі, територіально знаходиться на території Амур-Нижньодніпровського, а не Індустріального району міста Дніпра.

Проте в разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися саме правила виключної підсудності.

Отже, зазначена справа Індустріальному районному суду міста Дніпра не підсудна.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищенаведене, справу необхідно передати за виключною підсудністю до Самарського районного суду міста Дніпра.

При цьому суд наголошує, що між судами немає спору про підсудність, оскільки справа була направлена до Індустріального районного суду міста Дніпра згідно з частиною 1 статті 27 ЦПК України, але в подальшому установлено, що відповідач зареєстрована на території Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпра та на цей позов поширюється виключна підсудність Самарського районного суду міста Дніпра.

Керуючись ст. 30, 31 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання передати за виключною підсудністю до Самарського районного суду міста Дніпра.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія Марченко