Справа № 466/6692/25
Провадження № 2/466/452/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Білінської Г.Б.

секретаря судового засідання Ханас С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

в с т а н о в и в:

В липні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь: суму заборгованості за договором позики №4932247 в розмірі 24664,35 грн; за кредитним договором №17961-11/2023 в розмірі 14475,00 грн.; за кредитним договором №/742603 в розмірі 11760,00 грн, а також судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування вимог покликається на те, що 26.10.2023 року між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №4932247.

14.06.2024 року між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/21.

Відповідно до Реєстру боржників №23 від 11.04.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 24664,35 грн, з яких 5390,06 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 18733,79 грн сума заборгованості за відсотками.

Окрім цього, 29.11.2023 року, між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №17961-11/2023.

29.04.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 29042024.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 29042024 від 29.04.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 14475,00грн., з яких 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 11475,00 грн сума заборгованості за відсотками.

Окрім цього, 18.10.2021 року, між ТОВ «КУ« Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №/742603.

19.04.2022 року між ТОВ «КУ« Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 19042022-Є.

Відповідно до Реєстру боржників від 19.04.2022 до договору факторингу №19042022-Є , ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 в сумі 11760,00 грн., з яких 3000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 8760,00 грн сума заборгованості відсотками. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду.

Ухвалою суду від 01.08.2025 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

12.08.2025 року, на адресу суду від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. В поданому відзиві відповідач просить відмовити повністю в задоволенні позову з підстав недоведеності факту укладання сторонами договорів, а також факту відступлення права грошової вимоги за нібито укладеними кредитними договорами.

18.08.2025 року на адресу суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просить позову задовольнити повністю та надає пояснення щодо укладення кредитних договорів відповідачем.

25.08.2025 року на адресу суду від відповідача через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив та заява про застосування строку позовної давності.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Подав клопотання про розгляд справи без їх участі.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.10.2023 року між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №4932247.

У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно умов Договору позики №4932247 від 26.10.2023, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на наступних умовах: сума кредиту - 3000 грн.; строк кредитування 15 днів, тобто до 10.11.2023; за користування кредитом сплачує 3 % на добу.

ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладених кредитних договорів. Даний факт стверджується довідкою про перерахування кредитних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та допустив заборгованість.

Згідно розрахунку позивача станом на 31.05.2025 р. заборгованість за договором позики №4932247 від 26.10.2023 складає 24664,350 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 59630,56 гривень, прострочена заборгованість по відсотках - 18733,79 грн.

Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно з п.1 ч.2 ст. 11,ч.1 ст. 202 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Нормами статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору, (ч.ч.1,2 ст.1056-1 ЦК України).

Згідно умов укладеного Договору позики №4932247 від 26.10.2023 року сторони визначили суми кредиту у п.2.2, строк кредиту у п.2.3, у п.2.4 визначили розмір процентів за користування кредитом.

Аналіз викладених пунктів договору дозволяє дійти висновку, що пунктами 2.3, 2.4 сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами, а не відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що настає у разі невиконання зобов`язань за договором. Проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України і вони у даному випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань.

Водночас, вирішуючи питання стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в заявленому розмірі, суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено в ст. 8 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів.

Верховний Суд аналізуючи кредитні відносини неодноразово зважав, що позичальником переважно є пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61- 2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Погреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно я частиною першою ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч.3,4 ст.213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contraproferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка немала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

У договорі позики № 4932247 від 26.10.2023 р. сторони обумовили суму кредиту 3000,00 грн., строк користування кредитом 15 днів, до 10.11.2023, зі сплатою 3% на добу. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 10.11.2023. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме:

за договором позики фінансового кредиту №4932247 від 26.10.2023 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 4350,00 грн. (3000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1350,00 грн. - проценти за користування кредитом за період з 26.10.2023 по 10.11.2023).

У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю вимог, про що наведено вище у мотивувальній частині рішення.

Також 29.11.2023 року, між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №17961-11/2023.

У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно умов кредитного договору №17961-11/2023 від 29.11.2023, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на наступних умовах: сума кредиту - 3000 грн.; строк кредитування 360 днів, тобто до 22.11.2024; за користування кредитом сплачує 2,5 % на добу.

ТОВ «Стар Файненс Груп» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладених кредитних договорів. Даний факт стверджується довідкою про перерахування кредитних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та допустив заборгованість.

Згідно розрахунку позивача станом на 31.05.2025 р. заборгованість за кредитним договором № 17961-11/2023 від 29.11.2023 складає 14475,00 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3000,00 гривень, прострочена заборгованість по відсотках - 11475,00 грн.

Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно з п.1 ч.2 ст. 11,ч.1 ст. 202 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Нормами статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору, (ч.ч.1,2 ст.1056-1 ЦК України).

Згідно умов укладеного кредитного договору №17961-11/2023 від 29.11.2023 року сторони визначили суми кредиту у п.1.1, строк кредиту у п.1.2, у п.1.4.41 визначили розмір процентів за користування кредитом.

У кредитному договорі № 17961-11/2023 від 29.11.2023 сторони обумовили суму кредиту 3000,00 грн., строк користування кредитом 360 днів, до 22.11.2024, зі сплатою 2,50% на добу. Суд критично ставиться до тверджень відповідача, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, з яких слідує, що договів між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Окрім того, в матеріалах реквізитів сторін вказано особисту інформацію відповідача, зокрема: ІПН клієнта, паспортні дані клієнта включно з органом, що видавав такий документ, дані зареєстрованого місця проживання відповідачки, контактний номер телефон (навіть не один а декілька), а також особисту електронну адресу, а також зазначено номер електронного цифрового підпису для договору: W879.

З аналізу чинного законодавства слідує, що договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 слідує, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитного договору або визнання його недійсним тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором вказує на визнання наведеного кредитного договору таким, що є укладеним.

Таким чином, суд вважає що позивачем доведено факт укладання відповідачем та кредитодавцем кредитного договору.

Відтак, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме: за кредитним договором №17961-11/2023 від 29.11.2023 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 14475,00 грн. (3000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 11475,00 грн. - сума заборгованості за відсотками).

Разом з тим, 18.10.2021 р. між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група», правонаступником якого, згідно Договору факторингу №19042022-Є від 19.04.2022 є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ОСОБА_1 , шляхом обміну електронними повідомленнями, укладено Договір про надання фінансового кредиту №/742603, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписані у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно умов Договору про надання фінансового кредиту №/742603 від 18.10.2021, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на наступних умовах: сума кредиту 3000,00 грн.; строк кредитування 7 днів, тобто кредит надавався до 24.10.2021; за користування кредитом сплачує 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

У судовому засіданні встановлено, що 19.04.2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № 19042022-Є від 19.04.2022 про відступлення прав вимог, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», набуло право вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором.

Відповідно до розрахунків позивача загальна заборгованість відповідача по наданому кредиту станом на день звернення до суду з позовом становить 1760,00 грн., з якої 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8760,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13 та № 6-120цс13.

Право вимоги у фінансової установи на пред`явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникло з настанням часу несплати відповідачем чергового платежу, тобто починаючи з наступного дня після настання строку платежу.

Однак, позивачем не надано суду виписки по рахунку для погашення заборгованості, а також інших доказів, з яких можна було б встановити коли саме і в якому розмірі відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом 15.07.2025 року, тобто більш ніж через 3 роки після спливу визначеного договором строку кредитування (24.10.2021 року), не порушував питання щодо поновлення строків позовної давності, не зазначив поважність причин пропущення позовної давності, не надав суду доказів про те, що позовна давність, встановлена законом, була збільшена за домовленістю сторін.

25.08.2025 року відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 266 та ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність застосування у справі позовної давності та відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №/742603 від 18.10.2021, у зв`язку зі спливом позовної давності.

Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Керуючись: ст.ст. 512, 526, 543, 1054 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, суму заборгованості за договором позики № 4932247 від 26.10.2023 р. в розмірі 4350,00 грн. (чотири тисячі триста п`ятдесят гривень), суму заборгованості за кредитним договором №17961-11/2023 від 29.11.2023 р. в розмірі 14475,00 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять гривень).

Стягнути з з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, судовий збір в розмірі 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень).

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя Г. Б. Білінська