ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 січня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/1606/25

Головуючий у першій інстанції Лобода Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/112/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини (суддя Лобода Н.В.), ухвалене в м.Бахмач,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 44 541,68 грн. Позов мотивовано тим, що з 17 травня 2008 року сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 липня 2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька, на утримання якої стягнуто аліменти з ОСОБА_2 рішенням Бахмацького районного суду від 26 грудня 2014 року. За доводами ОСОБА_1 , відповідач відмовляється добровільно надавати належну допомогу на утримання дитини, з липня 2021 року по день подання заяви до суду утворилася заборгованість за аліментами в розмірі 149 205,59 грн. Позивачка вказує, що у неї виникло право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів, розмір якої за період з 01 липня 2021 року по 01 травня 2025 року становить 44 541,68 грн.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2025 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП 46156699 за період з липня 2021 року по березень 2025 року включно, в сумі 44 541 грн 68 коп.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. Рішення суду мотивовано тим, що позивачка надала належні, допустимі та достатні докази того, що станом на момент пред`явлення позову відповідач без поважних причин не сплачував аліменти на утримання дитини, його вина у простроченні сплати аліментів об`єктивно наявна та вбачається з матеріалів справи, оскільки останній знав про існування як судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання доньки, так і виконавчого провадження з приводу стягнення з нього аліментів, однак аліментів належним чином не сплачував.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач з 09 грудня 2014 року і по даний час сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте відділ ДВС розраховує його заробітну плату з огляду на загальний розмір заробітної плати по регіону, де він проживає, оскільки ОСОБА_2 не працює. За доводами відповідача, він проживає з цивільною дружиною великою сім`єю, на його утриманні знаходяться: цивільна дружина ОСОБА_4 , яка перебуває в декретній відпустці по догляду за їх спільною дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також двоє малолітніх дітей цивільної дружини від попередніх шлюбів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_2 має маму непрацездатного віку, яка є пенсіонеркою, часто хворіє і потребує допомоги. Вказує, що його сім`я живе за рахунок сільського господарства та городини, яку вирощують на присадибній ділянці та частково продають. Також відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки не надано належної оцінки клопотанню його представника про відкладення судового засідання та доводам про необхідність часу для подання доказів.

Відзив на апеляційну скаргу позивачкою не підписаний, а тому суд апеляційної інстанції не приймає його до уваги.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що сторони з 17 травня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 липня 2013 року (а.с.15, 16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_3 (а.с.8).

26 грудня 2014 року Бахмацький районний суд Чернігівської області видав виконавчий лист №2/728/888 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини на користь ОСОБА_1 , який було звернуто до примусового виконання.

Постановою державного виконавця Бахмацького відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області від 22 квітня 2025 року (з урахуванням постанови від 01 травня 2025 року про виправлення помилки у процесуальному документі) за несплату аліментів накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь стягувача ОСОБА_1 в сумі 75 168,37 грн і зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с.13-14).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, здійсненим державним виконавцем, станом на 20 травня 2025 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 149 205,59 грн (а.с.18-20).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4 ст.155 СК України).

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Згідно зі ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

За змістом ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч.3, 8, 14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно керувався тим, що вина відповідача у простроченні сплати аліментів об`єктивно наявна, ОСОБА_2 знав про існування як судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання доньки, так і виконавчого провадження з приводу стягнення з нього аліментів, однак аліментів належним чином не сплачував.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

ОСОБА_2 не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, відповідно відсутні підстави для звільнення його від відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дитини у тому розмірі, який йому визначив суд, є безпідставними, оскільки рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2014 року аліменти з нього стягнуто у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. При цьому 30 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є мінімальним, встановленим законом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, розміром аліментів на одну дитину. Враховуючи, що відповідач не працює, державним виконавцем щомісячний розмір аліментів вираховувався у відповідності до положень ч.2 ст.195 СК України - виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, і розмір аліментів у даному випадку є більшим за встановлений їх мінімальний розмір. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка вказувала, що відповідач продовжує сплачувати аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не в тому, який визначений судовим рішенням і державним виконавцем.

Твердження відповідача, що державний виконавець не враховує оплату, спростовується розрахунком заборгованості, в якому зазначені здійснені боржником суми оплат аліментів. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_2 звертався до державного виконавця або до суду щодо оскарження розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, отже фактично він погодився із розміром такої заборгованості. Крім того, розмір заборгованості зі сплати аліментів не є предметом даного позову, а тому відсутні підстави перевіряти правильність здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача про його незадовільний майновий стан. Він є працездатним, відповідно не позбавлений можливості працевлаштуватися. Наявність у співмешканки ОСОБА_2 ОСОБА_4 дітей, які проживають разом з ними, не свідчить про обов`язок відповідача їх утримувати, враховуючи, що він не є їх батьком і в матеріалах справи відсутні відомості, що батьки не утримують своїх дітей. Станом на момент народження у відповідача спільної з ОСОБА_4 дитини, у ОСОБА_2 вже була наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , відповідно народження дитини не може вважатися підставою для зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Доказів перебування на утриманні відповідача його матері матеріали справи не містять.

Таким чином, ОСОБА_2 не надав достатніх і належних доказів неможливості сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі.

У частині першій статті 196 СК встановлено максимальну межу для пені, розмір якої не повинен перевищувати розміру заборгованості, на яку вона нараховується.

Визначений судом розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не перевищує наявний розмір заборгованості, а також максимального розміру заборгованості зі сплати аліментів (який дорівнює різниці між сумою заборгованості (149 205,59 грн) та розміром застосованих заходів примусового виконання (75 168,37 грн)).

Розрахунок неустойки (пені), проведений судом першої інстанції, відповідач не спростував, не надав власного розрахунку, а також доказів відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Так, провадження у даній справі було відкрито ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 червня 2025 року і розгляд справи призначено в судове засідання на 21 липня 2025 року. ОСОБА_2 було встановлено строк для подання відзиву на позов.

Копію ухвали суду відповідач отримав 05 липня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.28).

ОСОБА_2 скористався професійною правничою допомогою 09 липня 2025 року на підставі наказу Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги було призначено адвоката Кіфік О.М. для надання безоплатної вторинної правничої допомоги у вигляді представництва інтересів відповідача в суді у справі №728/1606/25 щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини (а.с.31 зворот).

Адвокат Кіфік О.М. 21 липня 2025 року звернулася до суду з клопотанням про відкладення судового засідання у зв`язку з її перебуванням на лікуванні і неможливістю підготувати та подати до суду письмові пояснення (а.с.30).

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21 липня 2025 року розгляд справи було відкладено до 20 серпня 2025 року (а.с.35).

Судове засідання 20 серпня 2025 року було знято з розгляду у зв`язку перебуванням головуючої судді у відпустці (а.с.41).

Про наступне судове засідання, призначене на 04 вересня 2025 року, сторони і представник відповідача були повідомлені телефонограмами (а.с.42, 43).

03 вересня 2025 року адвокат Кіфік О.М. надіслала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки приймає участь у кримінальній справі (а.с.45).

04 вересня 2025 року протокольною ухвалою суду залишено клопотання представника відповідача адвоката Кіфік О.М. без розгляду. При цьому судом встановлено, що відповідач причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подав, а його представник не надала доказів перебування на лікарняному, про які вказувала у своєму клопотанні про відкладення розгляду справи 21 липня 2025 року.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що права відповідача та його представника порушено не було. Так, з дати постановлення ухвали про відкриття провадження до дати ухвалення рішення (більше ніж два місяці) ОСОБА_2 відзив на позов не подав. Додана до апеляційної скарги довідка виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області була видана 02 червня 2025 року, витяг з реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 06 листопада 2024 року, тобто вони видані до ухвалення рішення судом першої інстанції. Відповідач не обґрунтував неможливості подати додані до апеляційної скарги докази (копії свідоцтв про народження дітей, паспорта і картки платника податків ОСОБА_2 , квитанцій про сплату аліментів (за період з 2019 по 2025 роки), витягу з реєстру територіальної громади, довідки селищної ради) до суду першої інстанції. Крім того, відповідач скористався правом на оскарження рішення суду в апеляційному порядку, чим реалізував своє право на доступ до суду.

Ураховуючи наведене в сукупності, суд першої інстанції, враховуючи наведені норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням належної оцінки наданих сторонами доказів та їх доводів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 і стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 7 січня 2026 року.

Головуючий: Судді: