Справа № 159/8740/25
Провадження № 2/159/628/26
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 січня 2026 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Денисюк Т.В.

з участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі ТОВ «Факторинг Партнерс») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №3195449 про надання фінансового кредиту від 14.11.2020 в розмірі 16400гривень, з яких: 5000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 11400 гривень заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.11.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») і відповідач ОСОБА_1 уклали у формі електронного документа з використанням електронного підпису договір про надання фінансового кредиту №3195449, на підставі якого відповідач отримала кредит в розмірі 5000 гривень, шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок за номером електронного платіжного засобу (банківської картки № НОМЕР_1 ) строком на 30 днів (з можливою пролонгацією), зі сплатою процентів за зниженою процентною ставкою 0,01% в день, стандартною ставкою 1,90% в день.

На виконання умов договору відповідач сплатила 12.12.2020 14,50 грн, які зараховані на погашення нарахованих на дату внесення платежу відсотків.

На підставі договору факторингу №30062021 від30.06.2021 укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», та наступним договором №23/05/24 від 23.05.2024 укладеним між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс»право вимоги за кредитним договором №3195449 від 14.11.2020 перейшло до позивача.

ОСОБА_1 отримані в кредит кошти на час пред`явлення позову не повернула.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань позивач просить стягнути з ОСОБА_1 16400гривень кредитної заборгованості, 2422,40 гривень судового збору та 9000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач відзив на позовну заяву не подала.

На підставі пункту 1 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Відповідно до вимог статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою, судовий виклик за зареєстрованим місцем проживання не вручений через відсутність адресата (рекомендоване повідомлення № R90).

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі №911/3142/19 сформував правову позицію, згідно з якою, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.

Керуючись статтею 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою усіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК).

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення 05.01.2026.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

14.11.2020 ТОВ «Авентус Україна»та ОСОБА_1 дистанційно в електронній формі уклали договір про надання фінансового кредиту № 3195449 (а.с.25-27).

Відповідно до п.1.1. Договору про надання фінансового кредиту № 3195449 від 14.11.2020, відповідач через веб-сайт кредитодавця https://creditplus.ua, шляхом введення ОСОБА_2 ) і паролю ввійшла до особистого кабінету, ознайомилася з умовами кредитування, пройшла ідентифікацію і підписала договір № 3195449 одноразовим ідентифікатором М368284, який направлений на номер мобільного телефону.

За умовами договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 5000 грн (п.1.3), строком на 30 днів (п.1.4) (з можливою пролонгацією відповідно до п.п.4.1 4.6 Договору). Кредитні кошти надаються в безготівковій формі шляхом переказу на вказаний позичальником картковий рахунок (п.2.1). За користування кредитом встановлена стандартна процентна ставка 1,90 % в день, знижена 0,01 % в день.

Знижена процентна ставка 0,01% в день застосовується: якщо споживач в межах строку, визначеного в п.1.4 договору (без пролонгацій) або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості (п.1.5.1).

Стандартна процентна ставка в розмірі 1,90% в день застосовується: 1) в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору, якщо споживач не виконав умови зазначені у п.п.1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки, 2) у межах нового строку кредиту, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього договору (пролонгація за ініціативою споживача), 3) у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України (автопролонгація) (п.1.5.2).

Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення (п.3.1).

Згідно з п.4.1 договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору (30 днів), якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п.4.2 4.5 Договору.

Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 Договору (п. 4.2).

Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (п.4.3).

Графік платежів ОСОБА_1 також підписаний одноразовим ідентифікатором (а.с.41).

ТОВ «Авентус Україна» виконало зобов`язання за договором і перерахувало 14.11.2020 на зазначену відповідачем у договорі про споживчий кредит платіжну карту НОМЕР_1 кошти у розмірі 5000 грн, що підтверджено квитанцією до платіжної інструкції №18580-1327-140213984 і розрахунком заборгованості (карткою обліку договору) (а.с. 48, 50).

За умовами договору пролонгація за ініціативою споживача строком не обмежена, тоді як автопролонгація можлива не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

Згідно з розрахунком ТОВ «Авентус Україна»за перших 29 днів строку кредитування в період з 14.11.2020 до 12.12.2020 ОСОБА_1 нараховані проценти за зниженою ставкою 0,01% в день (0,50 грн в день), в розмірі 14,50 грн (5000 грн (тіло кредиту) х0,01% (знижена процентна ставка)х29 днів (в межах строку кредитування).

12.12.2020 відповідач вчинила дії для пролонгації строку кредитування на 30 днів, сплативши 14,50 грн процентів, тобто станом на 12.12.2020 заборгованість за відсотками відсутня.

Оскільки відповідачем не виконані умови визначені у п.п.1.5.1 Договору (не здійснене повне відшкодування кредитної заборгованості), у період пролонгації за ініціативою відповідача до 11.01.2021 ОСОБА_1 нараховані проценти за стандартною процентною ставкою 1,90% в день, тобто по 95,00 грн в день (5000 грн (тіло кредиту) х 1,90% (стандартна процентна ставка)=95,00 грн).

Окрім здійсненого відповідачем платежу 12.12.2020 на суму 14.50 грн відповідачка інших платежів не вносила.

Починаючи з 12.01.2021 і упродовж 90 календарних днів (до 11.04.2021) ТОВ «Авентус Україна» нараховувало відповідачу відсотки за стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

Починаючи з 12.04.2021 ТОВ «Авентус Україна» відсотки відповідачу не нараховувало.

Загальний розмір заборгованості відповідача перед ТОВ «Авентус Україна», з урахуванням вчиненого відповідачем платежу, склав 16400 грн, з них 5000 грн тіло кредиту, 11400 грн проценти за правомірне користування кредитом. Такі нарахування відсотків відповідають умовам договору про надання фінансового кредиту № 3195449.

30.06.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений Договір факторингу №30062021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №3195449 від 14.11.202056 (а.с.7-10, 56).

23.05.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладений Договір факторингу №23/05/24, та 20.12.2024додаткову угоду №1 до цього договору, за якими ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступило позивачу право вимоги до боржників, в тому числі за вищевказаним Договором про надання фінансового кредиту, що підтверджується реєстром боржників, актом прийому-передачі реєстру боржників (а.с.11-24, 28).

Після набуття права вимоги ні ТОВ «ФК «ЄАПБ» у період з 30.06.2021 до 23.05.2024, ні ТОВ «Факторинг Партнерс» у період з 31.05.2024 до 11.11.2025 додаткових нарахувань не проводило (а.с.55).

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Позов необхідно задовольнити повністю з таких мотивів.

Позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів.

Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України).

В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію» ( далі Закону).

Відповідно до статті 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

У постанові від 07.04.2021 у справі №623/2936/19 Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.

Суд встановив, що кредитний договір, про який йдеться у справі, за формою відповідає вимогам законодавства, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. ОСОБА_1 при укладенні договору пройшла ідентифікацію за паспортними даними, ідентифікаційним кодом, номером мобільного телефону, погодилася на запропоновані умови кредитування і скористалася кредитом, який був перерахований на її картковий рахунок, а також здійснила платіжна повернення відсотків і для пролонгації строку кредитування.

Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Предметом даного позову є стягнення фактором заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Позивачем на підтвердження права вимоги до відповідача надані копії договорів факторингу №30062021 від 30.06.2021, №23/05/24 від 23.05.2024 та додаткову угоду №1 до нього від 20.12.2024, докази оплати за договорами, витяги з реєстрів, тому суд вважає, що ТОВ «Факторинг Партнерс»підтвердило факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором № 3195449 від 14.11.2020.

Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості первісному кредитору та ТОВ «ФК «ЄАПБ», тому, враховуючи доведеність позивачем переходу до нього право вимоги, позовні вимоги є підставними.

При вирішенні питання розміру заборгованості суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору ( частина перша четверта статті 1056-1 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.

У постановах від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Позивач довів суду використання та неповернення відповідачем кредитних коштів в розмірі 5000 гривень.

Відповідач розмір заборгованості за тілом кредиту не спростувала.

Крім тіла кредиту, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 16400 гривень, які нараховані первісним кредитором в межах строку кредитування (30 днів первісного строку + один пролонгований період 30 днів + 90 днів автопролонгації до 12.04.2021).

З урахуванням умов Договору №3195449 від 14.11.2020 максимальний строк автопрлонгації кредитного договору завершився 12.04.2021.

ОСОБА_1 , як сторона кредитного договору, погодила передбачену у п. 4 договору можливість пролонгації строку за власною ініціативою і автопролонгацію на строк 90 днів (п.3.1).

Свобода договору дозволяє сторонам визначати особливі (не типові) умови врегулювання правовідносин з дотриманням загальних вимог, необхідних для чинності договору (стаття 203 ЦК України).

Умови договору щодо автопролонгації не суперечать вимогам частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є чіткими, дозволяють спрогнозувати позичальнику наслідки неповернення боргу в межах 90 днів, і крім того, дозволяють позичальнику скористатися зниженою процентною ставкою у разі сплати боргу в межах пролонгованого строку кредитування.

Пролонгація строку кредитування на 30 днів і на 90 днів була правомірною, а отже є правомірним нарахування позивачем передбачених статтею 1048 ЦК України процентів за стандартною ставкою 1,90% в день.

Відповідач доказів належного виконання кредитних зобов`язань чи контррозрахунок заборгованості не надала, тому позов належить задовольнити в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн, сплачений за ставкою 0,8 за подання позову за допомогою системи «Електронний суд».

До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України).

Позивачем заявлено до стягнення 9000 грн витрат на правничу допомогу. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надані: договір про правничу допомогу № 02-07/2024 від 02.07.2024 між ТОВ «Факторинг Партнерс» і адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявка на надання юридичної допомоги №982 від 01.10.2025 у справі щодо ОСОБА_1 , витяг з Акту наданих послуг №21 від 31.10.2025 з погодженим переліком послуг та їх вартістю: усна консультація упродовж 2 годин вартість по 1500 грн, підготовка і подання позову вартістю 6000 грн (3000 грн х2 години) (а.с.37-43).

Фактично послуги адвоката позивачем на час ухвалення судового рішення не оплачені.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати на професійну правничу допомогу несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами (ст.133, ст. 141 ЦПК України)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

Обсяг і розмір витрат на правничу допомогу входить в предмет доказування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Однак для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18)

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

-чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Крім того, відповідно до статті 137 ЦПК України суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони за критерієм співмірності із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг)

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг)

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі визначених у ст.137, 141 ЦПК України критеріїв.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04).

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивачем включені до відшкодування послуги з усної консультації, які на переконання суду є складовою підготовки і подання позовної заяви.

Крім того, враховуючи характер спірних правовідносин, малозначність справи, розмір заявленої кредитної заборгованості, обсяг правничої допомоги, яка реально та фактично була необхідною для захисту інтересів позивача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 6000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає двом годинам роботи вартістю по 3000 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 19, 76-81, 89, 128, 137, 141, 247, 263, 265, 268, 274, 280 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 3,6, 207, 509, 512, 514, 526, 530, 626, 628, 638, 639, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, Законом України «Про електронну комерцію»,суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №3195449 від 14.11.2020 в розмірі 16400 (шістнадцять тисяч чотириста) гривень, з яких 5000 гривень - основного боргу, 11400 гривень - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок сплаченого судового зборута 6000 (шість тисяч) гривень витрат на правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», , адреса: м.Київ вул. Ґедройця Єжи, 6 офіс 521.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 05.01.2026.

ГоловуючийТ. В. ДЕНИСЮК