Справа №: 398/8234/25
провадження №: 2-о/398/75/26
УХВАЛА

Іменем України

"05" січня 2026 р. м. Олександрія

Суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Стручкова Л.І., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 ,заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Олександрійська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

26.12.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з заявою в якій просить визнати факт того, що належна їй на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 23.12.2010 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Радовою С.В. р.№ 3149, право власності зареєстроване КП «Олександрійське МБТІ» в Державному реєстрі прав 23.09.2011 року номер запису 8420, в книзі 53;125, реєстраційний номер 32428193, відповідає 1/2 частці будинку АДРЕСА_2 .

Дослідивши матеріали заяви, суддя дійшов до наступних висновків.

Згідно зст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1ст. 293 ЦПК України).

Нормою п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає у порядку окремого провадження справи саме про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Зі змісту ч. 1 та ч. 2ст. 315 ЦПК України вбачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

У судовому порядку підлягають встановленню факти: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1ст. 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2ст. 315 ЦПК України).

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий та судовий.

Верховний Суд у постанові від 10 липня 2024 року у справі № 213/3417/23 зазначив, що суддя, приймаючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Тож судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення.

ОСОБА_1 у своїй заяві вказує, що з метою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про належну їй на праві спільної сумісної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. Проте, їй відмовлено у вчиненні реєстраційних дій у зв`язку з відкритим розділом за цією адресою на житловий будинок та реєстрацію права власності на 1/2 частку житлового будинку за ОСОБА_2 , на підставі чого просить суд визнати факт того, що належна їй на праві спільної сумісної власності квартира, відповідає 1/2 частці будинку АДРЕСА_2 .

Як визначено статтею 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з пунктом 1 частини 1статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як визначив Верховний Суд у постанові від 24.01.2020 року у справі № 910/10987/18, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Також Верховним Судом у постанові від 13.05.2019 року у справі № 905/494/18 зазначено, що у разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.

У даному випадку правовстановлюючий документ на квартиру заявницею не втрачений, натомість існують перешкоди в проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно. При подачі заяви на реєстрацію права власності було виявлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито розділ за цією адресою саме на житловий будинок, право власності на 1/2 частку якого зареєстровано за ОСОБА_2 .

Саме з цих підстав заявниці відмовлено у державній реєстрації її права власності на квартиру. Тому вона має звернутися до суду з позовом про визнання за нею цього права.

Також ОСОБА_1 не надано доказів того, що квартира АДРЕСА_3 у спірному будинку, що належить їй на праві власності, відповідає 1/2 частці будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 4 ст.315ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Ураховуючи викладене, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, слід відмовити.

Водночас суд роз`яснює заявниці, що вона вправі звернутися до суду з позовом про визнання право власності на квартиру в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст.258, 260, 293, 294, 315 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 ,заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Олександрійська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Роз`яснити заявнику, що вона має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, про які вона вказала у заяві, шляхом подання позовної заяви у порядку позовного провадження на загальних підставах. Позовна заява має відповідати вимогам статей 175 - 177 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення її копії.

Суддя: Л.І. Стручкова