Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4052/24 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 72 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 285/4052/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Звягельської міської ради Житомирської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ярунської сільської ради Звягельського району Житомирської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Літвин О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що до 1 квітня 2020 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, рішенням суду визначено місце проживання дитини з батьком.

Відповідачка вихованням сина не займається, не відвідує його, не сплачує аліменти, також її фактичне місце проживання на сьогодні йому не відоме.

Таким чином, просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що при вирішенні спору суд виходив із того, що Орган опіки та піклування за місцем проживання батька й дитини не зміг прийняти остаточного рішення щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно ОСОБА_4 . Але в зазначеному висновку вказується : «Пропозиція комісії з питань захисту прав дитини від 08.10.2024 р. рекомендує позбавити батьківських прав матір дитини ОСОБА_2 , беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради від 13.04.2022 р., а також те, що на даний час ОСОБА_5 не забезпечує сина матеріально і має заборгованість по сплаті аліментів» Тобто, після того, як судом було визначено місце проживання дитини з батьком, мати дитини, яка навіть не оскаржувала рішення суду у справі №285/5164/22, не змінила ставлення до виконання нею батьківських обов`язків, тому комісія і надала такий висновок.

Разом з цим, у позовній заяві він просив витребувати відповідний висновок Органу опіки та піклування Звягельської міської ради, проте суд не задовольнив це клопотання.

Звертає увагу на те, що при розгляді питання щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування, перш за все, керується фактичними даними, які носять документальний характер, а саме: характеристика батьків з місця проживання, пояснень не менше трьох свідків, сусідів про спосіб життя одного з батьків, якщо батьки розлучені (нотаріально засвідчені); акт про участь одного з батьків у вихованні дитини, акт обстеження житлових умов проживання одного з батьків; довідка з місця проживання, реєстрація; довідка з поштового відділення про кошти, посилки, перекази, які надходили на ім`я дитини, довідка про сплату /несплату аліментів. Все це мало бути зазначено у висновку органу опіки і піклування Звягельської міської ради.

Натомість, напевно через те, що суд не витребував відповідний висновок органу опіки і піклування Звягельської міськради, у матеріалах справи знаходиться акт обстеження умов проживання, складений головним і провідним спеціалістами ССД і ФСР, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , справжність якого завірила представник виконавчого комітету Звягельської міської ради як органу опіки та піклування Пелешок І.В.

Зазначений акт, на його думку, є безглуздим, оскільки відповідачка має прізвище « ОСОБА_5 », а не « ОСОБА_8 », а також місце її реєстрації АДРЕСА_1 . Натомість, акт обстеження складено у будинку матері відповідачки, у селі Майстрів, Звягельського району, тому що свій будинок у селі Ярунь відповідачка не мала наміру показати, через те, що це житло не придатне для проживання, все це зазначено у попередньому висновку органу опіки і піклування, коли визначалось місце проживання дитини з батьком.

Вважає взагалі незрозумілим, з яких причин зазначеними вище особами в складеному ними акті обстеження умов проживання написано, що ОСОБА_9 (тобто ОСОБА_5 ) зареєстрована і постійно проживає в АДРЕСА_2 .

В графі: «Результат бесіди», зокрема, зазначено, що, зі слів ОСОБА_10 , її дочка виправилася, виявляє увагу до дитини і що нібито щось купила дитині. Це не відповідає дійсності, оскільки в соціальних мережах виставлені її фото і написані застережні статті, про те як відповідачка обікрала жінку, інваліда першої групи, яку нібито доглядала.

Представником органу опіки і піклування ОСОБА_11 навіть не перевірено факт наявності/відсутності відомостей в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події щодо відповідачки.

В рішенні суду вказано про недоведеність факту ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, при цьому в судовому засіданні встановлено, що нібито саме він створює перешкоди відповідачці та забороняє їй бачитись із сином, в чому вбачається явна упередженість суду щодо нього.

Стверджує, що мати негативно впливає на психологічний стан дитини та вчиняє над сином психологічне насильство.

На його переконання, при розгляді зазначеної справи суд не виходив з інтересів самої дитини, не врахував психологічний стан хлопчика, та залишив поза увагою баланс між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком не тільки батька діяти в її інтересах, але й матері.

ОСОБА_2 майже не відвідувала сина ОСОБА_4 , а з присуджених судом аліментів (справа № 285/2018/22) не сплатила жодної гривні, і станом на 01.12.2024 року заборгованість за аліментами складає 46175 грн. Відповідачка періодично телефонує сину, доводить його до сліз (вчиняє психологічне насильство), неодноразово говорила дитині, що його (батька) заберуть на війну, де вб`ють, а вона отримає великі кошти і тоді забере сина до себе.

Такою поведінкою вона доводить сина до того, що він не хоче з нею спілкуватися, при її появі син плаче, перебуваючи в стресовій ситуації, про це можуть підтвердити діти у школі та його вчителька. В зв`язку з тим, що після ухвалення рішення суду (справа №285/6154/21), яким визначено місце проживання сина ОСОБА_4 з батьком, мати дитини не зробила ніяких висновків, продовжує пиячити, веде аморальний спосіб життя, ховається від державного виконавця та від кредиторів, не сплатила жодної гривні аліментів та в присутності представників поліції заявила, що ніколи не буде сплачувати аліменти.

Крім цього, після того, як ним було подано позов про стягнення аліментів з відповідачки, вона заявила, що він не є батьком дитини, так як вона в період шлюбу мала стосунки з іншими чоловіками.

Відповідачка після ухвалених судом рішень навіть не намагалася змінити своє ставлення до сина, під час спілкування із сином у телефонному режимі продовжує психологічний тиск на сина й навіть не намагається щось змінити на краще у своєму житті, продовжує пиячити, не працює, не повідомляє державному виконавцю про своє місце перебування. Тобто, все, що зазначалося у висновку органу опіки і піклування в період ухвалення рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, не змінилося і не покращилося.

Також суд не звернув увагу на те, що в період ухвалення попереднього рішення (про зміну місця проживання дитини) мати відповідачки підтверджувала, що її дочка пиячить та веде аморальний спосіб життя і не проживає з дитиною. Проте, коли він забрав сина до свого помешкання в с. Орепи і перестав бути «гаманцем» для тещі, вона почала бігати в поліцію, в відділ ДВС, до працівників органу опіки і піклування, говорити брехню, що її дочка ОСОБА_12 виправилася, що ніби вона щось купувала дитині, що цікавиться життям дитини.

Суд зробив висновок, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, і зазначає, що інтереси дитини є надзвичайно важливими, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, і позбавлення останніх батьківських прав є крайнім, виключним та надзвичайним способом впливу на них. Проте своїм рішенням суд захищає «горе -матір», яка знущається з дитини.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2016 року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 1 квітня 2020 року шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання малолітнього сина разом із матір`ю.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 19 квітня 2022 року місце проживання сина сторін змінено та визначено його місце проживання разом із батьком ОСОБА_1 .

Окрім того, заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 30 серпня 2022 року ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів, які стягувались із нього на утримання сина на користь колишньої дружини ОСОБА_9 . Також цим рішенням з останньої стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_13 , у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 травня 2022 року.

З 17 липня 2024 року місцем реєстрації та проживання неповнолітнього ОСОБА_4 разом із батьком є: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року зобов`язано орган опіки і піклування виконавчого комітету Ярунської сільської ради Звягельського району Житомирської області надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_14 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням виконавчого комітету Ярунської сільської ради Звягельського району Житомирської області № 148 від 28 листопада 2025 року затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ярунської сільської ради, згідно з яким орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У висновку зазначено, що згідно з характеристикою ОСОБА_15 ліцею ОСОБА_3 навчається з 1 вересня 2024 року. За період навчання зарекомендував себе як старанний учень. На даний момент проживає з батьком, який приділяє увагу вихованню сина, відвідує батьківські збори, бере участь у житті ліцею.

Відповідно до характеристики Ярунської сільської ради від 24 листопада 2025 року ОСОБА_1 проживає у с. Орепи Звягельського району Житомирської області разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько самостійно займається утриманням, доглядом та вихованням дитини. Мати дитини за вказаною адресою не проживає. У селі не з`являється. Участі у вихованні сина не бере, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27 листопада 2025 року. Будинок, в якому проживає хлопчик із батьком, зі зручностями, дитина має окрему облаштовану кімнату. Забезпечений сезонним одягом.

Також у висновку вказано, що ОСОБА_2 27 листопада 2025 року в телефонному режимі була запрошена на засідання виконавчого комітету Ярунської сільської ради на 28 листопада 2025 року, але відвідати засідання відмовилася.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КК України.

Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, здійснений державним виконавцем Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління юстиції ( м. Київ), свідчить про те, що станом на 7 квітня 2025 року розмір боргу ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 становить 52567 грн.

Долучений до матеріалів рапорт інспектора-чергового Звягельського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 2 січня 2025 року містить інформацію про те, що стосовно ОСОБА_2 винесено постанову про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 178 КУпАП.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України.

Так, частиною першою даної норми передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Аналіз змісту статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як у сукупності, та й кожен окремо, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька ( матері), так і для дитини, й застосовується судом лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У справі " Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( параграф 100).

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (див. постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та ін.).

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року в справі № 522/10703/18 вказано, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення одного із батьків спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є сталою й була врахована судом першої інстанції при вирішенні даного спору.

Позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 , тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кобрина Н.В., наголошували на тому, що відповідачка умисно та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків та її бездіяльність при виконанні батьківських обов`язків свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Проте, у справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися із сином та остаточно й свідомо нехтує обов`язком щодо виховання сина, який залишився проживати разом із батьком.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається батько, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 червня 2024 року у справі № 722/225/23 (провадження № 61-248св24) зазначено, що « між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків».

За клопотанням представника позивача - адвоката Кобриної Н.В., в судовому засіданні була заслухана думка малолітнього сина сторін ОСОБА_13 , який пояснив, що не пам`ятає, коли він бачив свою маму. Серед членів сім`ї та близьких людей маму не вказав. Зазначив, що мама іноді приходила до нього у школу, була присутня 1 вересня, коли він перейшов до 2 класу, вона передала йому ласощі та пішла. Також хлопчик пояснив, що мама ніколи йому не телефонує та не пише, інколи повідомлення надсилає на телефон тата.

З даного приводу слід зазначити, що восьмирічна дитина в силу свого віку не усвідомлює повною мірою та не може розуміти юридичний термін « позбавлення батьківських прав», відтак з метою мінімізації стресу хлопчику у присутності психолога пропонувалося надати відповідь на досить загальні питання щодо ситуації, яка склалася.

При надання пояснень ОСОБА_4 був вкрай схвильованим, що вказує на очевидний факт його психоемоційних переживань, пов`язаних з відсутністю матері у його житті. Дитина тяжко переживає розлуку з матір`ю.

Вказані обставини підтверджуються консультацією клінічного психолога від 9 серпня 2025 року, де зазначено, що за результатами психологічного дослідження на час огляду психоемоційний стан ОСОБА_4 характеризується високим рівнем особистісної та ситуативної тривожності, нестачею емоційної безпеки. Виявлено відсутність фігури матері у всіх проективних методиках, що свідчить про її емоційне дистанціювання або відсутність значущого зв`язку. Сім`ю хлопчик ідентифікує як: « Я, тато, сестра ОСОБА_16 , тітка ОСОБА_17 ». Дитина уникає розмов про матір, на прямі запитання реагує підвищенням рівня тривожності.

Згідно з віковими особливостями ( 8 років) дитина ще не має достатнього рівня когнітивної та емоційної зрілості, щоб самостійно та об`єктивно оцінити складні життєві обставини, пов`язані з проживанням, батьківською турботою та наслідками свого вибору. Окрім того, виявлений високий рівень тривожності та емоційне виключення фігури матері можуть впливати на сприйняття дитиною реальності і призводити до суб`єктивно упереджених або сформованих під впливом оточення висловлювань.

Отже, вказані обставини свідчать про те, що у даній ситуації вкрай важливо зберегти зв`язок хлопчика з матір`ю, адже подальший розрив таких зв`язків матиме негативні наслідки для дитини.

При вирішенні спору суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на сина, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Та обставина, що відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 178 КУпАП, не свідчить про обгрунтованість позовних вимог. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 систематично зловживає алкогольними напоями.

Оскільки вирок у кримінальному провадженні №0000135 не постановлений, відсутні підстави стверджувати про те, що відповідачка злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 .

Враховуючи ту обставину, що висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ярунської сільської ради не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення матері батьківських прав, суд не погоджується з даним висновком.

У вказаному висновку органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків.

Позивач не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та як це змінить існуючу ситуацію на кращу й сприятиме захисту інтересів сина.

У постанові Верховного Суду від 4 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 зазначено, що « сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів […] Посилання на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки не можуть бути підставною скасування судових рішень, оскільки простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав».

Отже, сама лише бездіяльна та пасивна поведінка відповідачки у спірних правовідносинах не може бути достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 .

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскільки наявність між сторонами неприязних стосунків дійсно створюють певні труднощі у нагалодженні стосуніків матері з дитиною, проте й сама відповідачка зобов`язана докладати максимальних зусиль для відновлення стосунків із сином та активно приймати участь у його вихованні й матеріальному забезпеченні .

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення сулу слід змінити, дововниши резолютивну частину реченням наступного змісту : «Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни її ставлення до виконання батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.259 ,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2024 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни її ставлення до виконання батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 20 лютого 2026 року.