Провадження № 2/522/1148/26
УХВАЛА

25 лютого 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Гресько Б.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні заяву ОСОБА_1 про вступ у справі як третя особа, заяву ОСОБА_2 про вступ у справі як третя особа, заяву ОСОБА_3 про вступ у справі в якості третьої особи, та клопотання представника ОСОБА_4 адвоката Тарановського Дмитра Сергійовича про зупинення провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.

Підготовче засідання по справі призначено на 24 лютого 2026 року.

11 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про вступ у справі як третя особа, у якій заявник просив залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

24 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_2 про вступ у справі як третя особа, у якій заявник просив залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

24 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_3 про вступ у справі як третя особа, у якій заявник просив залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

20 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_4 адвоката Тарановського Дмитра Сергійовича про зупинення провадження у справі, у якому заявник просив зупинити провадження у справі №522/13356/25-Е на час проходження ОСОБА_4 військової служби.

У підготовче засідання, призначене на 24 лютого 2026 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Представник позивача просив задовольнити заяви про вступ у справі третіх осіб та залучити до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, заперечувала проти зупинення провадження у справі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення заяв про вступ у справу третіх осіб та просив відмовити у їх задоволенні. Підтримав заявлене клопотання про зупинення провадження та просив відмовити у його задоволенні.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання оголошено перерву до 25 лютого 2026 року задля вирішення вказаних клопотань.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Щодо заяв про вступ третіх осіб, суд зазначає наступне.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що у справі що розглядається, судове рішення по справі може спростувати або підтвердити інформацію, що стосується заявника, вплинути на суспільне сприйняття його особи (репутаційні наслідки), тобто, стосується немайнових прав ОСОБА_1 .

Заява ОСОБА_2 мотивована тим, що у публікаціях, які розповсюджені в мережі Інтернет містять образливу інформацію по відношенні до ОСОБА_2 . Тому, на думку заявника рішення по справі може мати безпосередні наслідки для нього, зокрема, підтвердити або спростувати поширену щодо нього інформацію, вплинути на суспільне сприйняття моєї особи та його ділової репутації.

Заява ОСОБА_3 мотивована тим, що відповідач висловлював претензії в тому числі до її діяльності, а тому, результат розгляду справи може зняти або підтвердити безпідставні звинувачення, які поширив відповідач.

Проте, із зазначеними доводами не можна погодитися з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У ч.1 ст.53 ЦПК України вказано, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 18.08.2021 у справі № 572/3632/15-ц, правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача). Інститут третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зумовлений перш за все необхідністю забезпечити можливість здійснення відповідними суб`єктами права регресу. Якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. При цьому суду належить врахувати, що третіми особами є такі учасники правовідносин, які за правилами ЦК України є особами фізичними, юридичними, або державою.

В постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 201/2760/20 зазначено про те, що при незалученні до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, скасування рішення суду можливе лише у виняткових випадках, оскільки такі особи не є суб`єктами спірних правовідносин, тому суд не вирішує питання про їх права та обов`язки. Судове рішення лише в майбутньому може вплинути на їх права та обов`язки щодо якоїсь із сторін у спорі, зокрема в разі пред`явлення до них регресного позову. Однак пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України вказує на випадок, коли своїм рішенням суд вирішив питання про їх права та обов`язки, а не вирішить у майбутньому. У зв`язку з цим важливо розмежовувати випадки, коли рішення суду порушує права осіб і коли рішення суду може зачіпати права таких осіб.

Предметом спору у справі є спростування інформації, розміщеної та поширеної в мережі Інтернет відносно ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки, предметом спору є спростування інформації, розміщеної та поширеної в мережі Інтернет відносно ОСОБА_5 , то суд під час ухвалення рішення буде вирішувати чи підтверджується або спростовується поширена в мережі Інтернет інформація саме щодо ОСОБА_5 , а не щодо інших осіб, про яких також згодується у спірних статтях.

Тому, з урахуванням зазначеного, суд вважає, що рішення по справі жодним чином не зачіпатиме права, свободи та інтереси інших осіб окрім позивача, згадки про яких містяться в оспорюваних статтях, у зв`язку з чим, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяв про вступ у справі третіх осіб.

Щодо клопотання про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

Клопотання про зупинення мотивовано тим, що ОСОБА_4 було призвано на військову службу.

На підтвердження вказаної обставини заявником було подано довідку ВЧ НОМЕР_1 від 18.02.2026 року, відповідно до якої, ОСОБА_4 зарахований в списки в/ч НОМЕР_1 на підстві наказу від 17.02.2026 року №48 та проходить військову службу з 17 лютого 2026 року.

У запереченні на клопотання представник ОСОБА_5 адвокат Мартишко Ангеліна Святославівна заперечувала проти задоволення клопотання, вказувала, що зупинення провадження у справі з підставі проходження військової служби можливе лише на підставі надання доказів залучення відповідної особи та військової частини до бойових дій у відповідному районі бойових дій.

Проте, з вказаними доводами представника позивача не можна погодитися з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду 12 листопада 2025 року у справі №754/947/22 прийняла постанову, якою врегулювала особливості вирішення питання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі ЗСУ.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України. Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.

Щодо тлумачення терміну «переведені на воєнний стан» Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Указом Президента України введено воєнний стан на всій території України. Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України.

Профільне законодавство, зокрема Закон № 3543-XII та Закон № 1932-ХІІ, хоч і не використовує термін «переведення на воєнний стан», натомість оперує поняттям «переведення на організацію і штати воєнного часу». Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.

З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.

Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, -військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того жвійськовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.

Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що системне тлумачення пункту 2 частини першої статті 251 та статті 254 ЦПК України дозволяє зробити висновок про те, що підставами для поновлення зупиненого на підставі цієї процесуальної норми права провадження у справі можуть бути: припинення, у тому числі призупинення, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань під час дії воєнного стану в Україні; припинення воєнного стану в Україні, навіть якщо відповідні особи продовжують військову службу у певній військовій частині, якщо тільки ця військова частина не залишається переведеною на воєнний стан через запровадження / збереження цього стану для певної території України або не залучена до проведення антитерористичної операції.

Дійсно, в окремій думці до постанови у справі № 754/947/22 зазначено, що з дати набрання чинності ЦПК України 2004 року (1 вересня 2005 року) норма щодо обов`язку суду зупинити провадження у справі містилася в статті 201 цього Кодексу. Так, пункт 3 частини першої статті 201 ЦПК України передбачав, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування позивача або відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Наведена норма була сформульована законодавцем у мирний час й тривалий період мала радше потенційний характер застосування.

У подальшому Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, вказана норма була змінена і викладена у такій редакції: суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (пункт 2 частини 1 статті 251 ЦПК України).

Відповідні зміни були прийняті у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, спрямованої на протидію незаконним збройним формуванням, звільнення території, а також припинення терористичних актів та злочинних дій, і покликані на захист військовослужбовців, які залучені до проведення такої операції. Антитерористична операція проводилася на окремих територіях Донецької та Луганської областей, тобто мала локальний характер. Проте, внаслідок введення воєнного стану на всій території України та проведення загальної мобілізації значно збільшилась кількість громадян України, залучених до Збройних Сил України та інших військових формувань.

В аспекті викладеного, пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України має тлумачитися у взаємозв`язку із загальними принципами права, з урахуванням відповідних змін суспільних відносин, на врегулювання яких ця норма спрямована.

Не заперечуючи необхідності захисту прав військовослужбовців, які виконують важливу роль в збройній обороні України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, зауважено, що не кожний факт перебування учасника справи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан, зумовлює об`єктивну неможливість його участі у розгляді справи. Натомість зупинення провадження у ситуації, коли військовий має реальну можливість брати участь в розгляді справи або ж навіть наполягає на такій участі, суперечить змісту та меті інституту зупинення провадження та буде мати наслідком порушення прав учасників справи. Таке правозастосування не відповідає фундаментальним принципам справедливості та пропорційності, адже передбачає формальний підхід до вирішення цього питання.

Проте, Велика Палата Верховного Суду 12 листопада 2025 року у справі №754/947/22 чітко сформувала позицію, за якої, суд зобов`язаний зупинити провадження у разі проходження учасником справи військової служби, крім випадків, коли він наполягає на розгляді справи.

Тому, з урахуванням зазначеного, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника відповідача адвоката Тарановського Д.С. про зупинення провадження у справі.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 53, 81, 84, 189-198, 251, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про вступ у справі як третя особа залишити без задоволення.

Заяву ОСОБА_2 про вступ у справі як третя особа залишити без задоволення.

Заяву ОСОБА_3 про вступ у справі в якості третьої особи - залишити без задоволення.

Клопотання представника ОСОБА_4 адвоката Тарановського Дмитра Сергійовича про зупинення провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі №522/13356/25 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди зупинити до припинення перебування ОСОБА_4 у складі Збройних Сил України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в частині зупинення провадження до Одеського апеляційного суду протягом 15-ти днів.

В іншій частині ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу в іншій частині можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, ухвалене за наслідками розгляду справи.

Текст ухвали складено та підписано 25 лютого 2026 року.

Суддя Косіцина В.В.