Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/400/24
Провадження по справі № 2/514/68/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року с-ще Бессарабське

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Тончевої Н.М.,

при секретарі - Чернєвій О.А.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому підготовчому засіданні в залі суду селища Бессарабське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бессарабської (Тарутинської) селищної ради Болградського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право на спадкове майно, що залишилось після смерті його батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на земельну частку (пай) розміром 1.00 умовний кадастровий гектар, який розташований на території Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД №005-23 КСП " Українець", на підставі рішення Калачівської сільської ради народних депутатів від 11 лютого 1997 року №6-ХХІІ передано землю у колективну власність розміром 2246.5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно Акта робочої комісії по визначенню розміру земельного паю від 17 квітня 1997 року розмір земельного паю на кожного члена КСП в умовних кадастрових гектарах склав 5.28.

Відповідно до списку громадян членів КСП " Українець" Тарутинського району Одеської області, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД №005-23 - ОСОБА_2 ( № 223) отримав право на земельну частку (пай).

ОСОБА_2 на підставі рішення Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 15 травня 1997 року №168/97 належало право на земельну частку ( пай ) розміром 5.28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі з земель, переданих у колективну власність колишнього КСП "Українець", що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0250760, виданим 23 травня 1997 року Тарутинською районною державною адміністрацією.

На підставі рішення виконавчого комітету Калачівської сільської ради від 26 квітня 1999 року №5 ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка площею 3.81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Калачівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №032134 виданим 10 жовтня 1999 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Після смерті ОСОБА_2 позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРВ №366851, виданого 06 листопада 2000 року державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори отримав у спадщину земельну ділянку площею 3.81 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Однак, зазначив позивач, з Протоколу загальних зборів власників земельних паїв колишнього КСП «Українець» №1 від 29 березня 2018 року вбачається, що вирішено розпаювати землі колективної власності, які знаходяться в тимчасовій консервації між пайовиками згідно додатку до Державного акту про право колективної власності на землю КСП «Українець».

З Протоколу загальних зборів власників земельних паїв колишнього КСП «Українець» №2 від 04 листопада 2018 року вбачається, що вирішено, що кожному колишньому члену КСП «Українець» та їх спадкоємцям належить по 1.00 умовному кадастровому гектару.

При зверненні до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, позивачу було роз`яснено, що йому необхідно надати правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Реалізуючи своє право спадкоємця позивач звернувся до Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області з заявою про надання згоди на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 1.00 в умовних кадастрових гектарах, що належала ОСОБА_2 , проте також отримав відмову з рекомендацією звернутися за захистом порушеного права до суду.

Зазначене вище стало підставою для звернення позивача до суду з зазначеним позовом.

В судове засідання позивач не з`явився, позивач надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

06 жовтня 1976 року за актовим записом №13 виконавчим комітетом Калачівської сільської ради Тарутинського району Одеської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , внаслідок чого остання отримала прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостій про другого з подружжя.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 16 серпня 1985 року.

Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД №005-23 КСП " Українець", на підставі рішення Калачівської сільської ради народних депутатів від 11 лютого 1997 року №6-ХХІІ передано землю у колективну власність розміром 2246.5 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно Акта робочої комісії по визначенню розміру земельного паю від 17 квітня 1997 року розмір земельного паю на кожного члена КСП в умовних кадастрових гектарах склав 5.28.

Відповідно до списку громадян членів КСП " Українець" Тарутинського району Одеської області, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ОД №005-23 - ОСОБА_2 ( № 223) отримав право на земельну частку (пай).

ОСОБА_2 на підставі рішення Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 15 травня 1997 року №168/97 належало право на земельну частку ( пай ) розміром 5.28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі з земель, переданих у колективну власність колишнього КСП "Українець", що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0250760, виданим 23 травня 1997 року Тарутинською районною державною адміністрацією.

На підставі рішення виконавчого комітету Калачівської сільської ради від 26 квітня 1999 року №5 ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка площею 3.81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Калачівської сільської ради Тарутинського району Одеської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №032134 виданим 10 жовтня 1999 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 22 листопада 1999 року Калачівською сільською радою Тарутинського району Одеської області.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 12 червня 2004 року виконкомом Калачівської сільської ради Тарутинського району Одеської області.

Після смерті ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРВ №366851, виданого 06 листопада 2000 року державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори отримав у спадщину земельну ділянку площею 3.81 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Однак, з Протоколу загальних зборів власників земельних паїв колишнього КСП «Українець» №1 від 29 березня 2018 року вбачається, що вирішено розпаювати землі колективної власності, які знаходяться в тимчасовій консервації між пайовиками згідно додатку до Державного акту про право колективної власності на землю КСП «Українець».

З Протоколу загальних зборів власників земельних паїв колишнього КСП «Українець» №2 від 04 листопада 2018 року вбачається, що вирішено, що кожному колишньому члену КСП «Українець» та їх спадкоємцям належить по 1.00 умовному кадастровому гектару.

При зверненні до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, позивачу було роз`яснено, що йому необхідно надати правовстановлюючі документи на спадкове майно, що підтверджується листом №33/02-14 від 16 січня 2024 року.

Реалізуючи своє право спадкоємця позивач звернувся до Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області з заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 1.00 в умовних кадастрових гектарах, що належала ОСОБА_2 , проте також отримав відмову з рекомендацією звернутися за захистом порушеного права до суду, що підтверджується листом №Ц-932/01-21 від 21 листопада 2023 року.

Правовідносини з приводу спадщини регулюються відповідними нормами ЦК України, 1963 року, який був чинним на момент смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України в редакції 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 526 ЦК України в редакції 1963 року, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до ст. 527 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 6 ЦК України в редакції 1963 року, захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку, зокрема, судом шляхом визнання цих прав.

В силу перелічених правових норм, позивач є спадкоємцем за законом першої черги, який скористався своїм правом прийняття та оформлення спадщини, що відкрилася після смерті його батька.

Разом з цим його право порушене, оскільки він позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє усіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя спадкодавець не оформив належним чином своє право земельну частку (пай) розміром 1.00 у.к.га під багаторічними насадженнями.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування, права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Пунктом 17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності в 2002 році передбачено, що відповідно до формулювань Указу Президента України від 08 серпня 1993 року № 720/95 слід розуміти, що сертифікат на право на земельну частку (пай) має не правовстановлююче, а правопосвідчувальне значення, тобто право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку (пай) та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ (надалі Закон) визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай):

колишні члени колективних сільськогосподарських підприємства, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариства, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємства, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Також ч 3 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено у судовому порядку.

Згідно ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Частиною другою цієї статті визначено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Стаття 3 Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-VІ визначає підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв).

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), яка належить їм по праву, подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

В разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Як роз`яснено в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Таким чином, судом встановлено на підставі належних і допустимих доказів, що спадкодавець ОСОБА_2 мав право земельну частку (пай) розміром 5.28 умовних кадастрових гектарів, на які, на підставі сертифікату, був отриманий державний акт на право власності на земельну ділянку зі складом сільськогосподарських угідь у виді ріллі розміром 3.81 га, при цьому оригінали сертифікату був вилучений, оскільки замість нього видано державний акт. Проте, за життя спадкодавець, не зміг реалізувати своє право на земельні частки (паї) зі складом сільськогосподарських угідь у виді багаторічних насаджень, та не отримав відповідного державного акту. З огляду на зазначене, позивач, згідно вимог чинного законодавства, успадкував дане право, яке підлягає захисту у судовому порядку.

Згідно ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст.152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст.373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктами 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Згідно п.3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 553 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Так, враховуючи, що після смерті ОСОБА_2 , спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3.81 га, яка належала йому згідно рішення виконавчого комітету Калачівської сільської ради №5 від 26 квітня 1999 року, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №032134, успадкована спадкоємцем ОСОБА_1 , ніхто більше з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не звертався, прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачем право на зазначене спадкове майно за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,81,89,141,264,265,268,272, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 в порядку спадкування за законом право на земельну частку ( пай ) без визначення меж в натурі площею 1.00 умовний кадастровий гектар, що розташована на території Тарутинської селищної ради Болградського району Одеської області, та належала спадкодавцю ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Тончева