Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира

в складі: головуючої - судді Пилипюк Л. М.

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позовна заява надійшла до суду засобами поштового зв`язку та підписана представником позивача адвокатом Кирилюком В. Л.

Позов обґрунтовано тим, що 10 березня 2023 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_2 20 000 доларів США. На підтвердження укладення договору позики та отримання грошей у борг відповідач склав письмову розписку. За умовами договору позики ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг до 10 березня 2024 року. Представник позивача зазначає, що станом по день звернення до суду із цим позовом відповідач позичених коштів у розмірі 20 000 доларів США не повернув, що зумовлює необхідність звернення до суду.

На підставі наведеного представник позивача просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики у розмірі 20 000 доларів США.

Ухвалою судді від 02 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні представник позивача адвокат Кирилюк В. Л. позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовчому засіданні позов визнав, підтвердив, що він позичив у ОСОБА_4 20 000 доларів США. За позичені гроші він купив земельну ділянку, яку має намір засіяти, зібрати урожай і повернути позику. ОСОБА_2 підтвердив, що він особисто підписав розписку.

Представник відповідача адвокат Андрієвська Г. В. у підготовчому провадженні підтримала позицію відповідача та не заперечувала щодо задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Вирішуючи питання про можливість ухвалення рішення в підготовчому засіданні, суд ураховує предмет та підстави позову, характер спірних правовідносин, надані пояснення відповідачем та визнання ним позову в повному обсязі. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, суд приймає визнання позову відповідачем та на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалює рішення.

Заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що 10 березня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 , як позичальник, отримав від позикодавця ОСОБА_6 позику кошти в розмірі 20 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 10 березня 2024 року. Договір позики сторони оформили відповідною письмовою розпискою відповідача ОСОБА_2 (а. с. 7).

У вказаній розписці ОСОБА_2 , зокрема, зазначив, що «Я, ОСОБА_2 , 10.04.1964, паспорт з безконтактним носієм № НОМЕР_1 , дата видачі 09.03.2023, орган видачі 1810, цією розпискою підтверджую, що 10 березня 2023 року отримав в борг «позичив» у ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США. Зобов`язуюсь повернути кошти в розмірі 20 000 доларів США до 10 березня 2024 року».

Суд установив, що у визначений договором строк ОСОБА_2 борг не повернув.

Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення заборгованості за договором позики.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд ураховує, що стороною позивача належним чином підтверджено факт підписання ОСОБА_2 вказаної розписки, яка містить істотні умови договору позики, зокрема, суму позики 20 000 доларів США та зобов`язання боржника повернути борг у строк до 10 березня 2024 року. Складання та надання позичальником боргової розписки саме по собі є належним та допустимим доказом отримання грошових коштів у сумі, зазначеній у ній. Зобов`язавшись повернути борг до 10 березня 2024 року, ОСОБА_2 тим самим підтвердив факт отримання позики у розмірі 20 000 доларів США.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Судом досліджено оригінал боргової розписки, що міститься в матеріалах справи. Зазначене підтверджує факт укладення між сторонами договору позики та отримання відповідачем грошових коштів. Водночас доказів належного виконання зобов`язання, а саме повернення позичених грошових коштів ОСОБА_4 у визначений строк, відповідачем суду не надано.

Визначившись із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для його задоволення. Визнання відповідачем позову відповідає вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим підлягає прийняттю судом відповідно до статті 206 Цивільний процесуальний кодекс України. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 10 березня 2023 року в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, беручи до уваги ч. 1 ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 526, 625, 1048-1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 20 000 (двадцять тисяч) доларів США заборгованості за договором позики від 10 березня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 4 206 (чотири тисячі двісті шість) гривень судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК