Справа № 344/8904/25
Провадження № 22-ц/4808/225/26
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О. В.,

суддів: Девляшевського В. А., Томин О. О.

з участю секретаря Кузнєцова В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гресько Василь Васильович, на рішення Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2025 року, у складі судді Пастернак І. А., у справі за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» про визнання недійсними пунктів договору,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 представник ТОВ «Бізнес Позика» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №066290-КС-005 від 19.10.2021.

Позов мотивовано тим, що 19.10.2021 між сторонами укладено кредитний договір в електронній формі відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за яким позивач надав відповідачу 20 000,00 грн кредитних коштів. 28.10.2021 укладено Додаткову угоду №1 про надання додатково 9 000,00 грн, а 23.12.2021 Додаткову угоду №2, якою продовжено строк дії договору до 24.03.2022.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, перерахувавши кошти на банківську картку відповідачки. Відповідачка належним чином зобов`язання не виконала та здійснила лише часткову оплату за кредитним договором.

Станом на 29.04.2025 утворилась заборгованість у розмірі 39 927,89 грн, з яких: 21 438,72 грн за тілом кредиту, 18 489,17 грн за процентами.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договору позивач просив стягнути з відповідачки 39 927,89 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

ОСОБА_1 подала зустрічний позов, який мотивовано тим, що встановлена договором процентна ставка 0,80151657 % на день (орієнтовна річна 4425,98 %, згодом 4440,80 % та 3660,79 %) є надмірною, несправедливою та такою, що суперечить принципам розумності, добросовісності й справедливості.

Відповідачка зазначала, що заявлена до стягнення сума процентів у розмірі 18 489,17 грн є неспівмірною із сумою отриманого кредиту, створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу та порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Подано контррозрахунок заборгованості, здійснений виходячи з облікової ставки НБУ.

У зустрічному позові відповідачка просила визнати недійсними окремі положення кредитного договору №066290-КС-005 від 19.10.2021 та додаткових угод №1 від 28.10.2021 і №2 від 23.12.2021, зокрема в частині встановлення процентної ставки, орієнтовної реальної річної процентної ставки, загальної вартості кредиту, включення нарахованих процентів до суми заборгованості та відповідних графіків платежів.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2025 року позов ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором №066290-КС-005 від 19.10.2021 року в розмірі 39927,89 грн, з яких 21438,72 грн - заборгованість по тілу кредиту, 18489,17 грн заборгованість по процентах.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ТОВ «Бізнес Позика» 2422,40 грн витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Повний текст рішення суду складено 17 листопада 2025 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Гресько В. В. подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що законодавець пов`язує дійсність (або недійсність) умов певного правочину (в тому числі й договору) із відповідністю таких умов імперативним вимогам чинного законодавства.

Суд першої інстанції помилково відхилив доводи відповідачки, що встановлені та нараховані згідно умов Договору та цих додаткових угод до Договору проценти за користування кредитом та орієнтовна загальна вартість кредиту у такій сумі є несправедливими та суперечать засадам справедливості, розумності та добросовісності.

Відповідно до пункту 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. За змістом ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Вважає, що умови Договору та додаткових угод № 1 та № 2 до цього Договору про встановлення процентів за користування кредитом та орієнтовну загальну вартість кредиту, які знайшли своє відображення в пунктах 1 та 3 Договору, пунктах 1, 2, 4 та 6 Додаткової угоди № 1, а також пунктами 1, 2, 3, 6 Додаткової угоди №2 до цього Договору є несправедливими.

Зазначає, що термін дії Договору сторонами було визначено до 24.03.2022 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зазначені законодавчі положення набрали чинності вже після того, як між сторонами було укладено Договір, вносилися зміни до нього та закінчився строк їх дії.

Вважає, що позивач вирішив стягнути із відповідачки проценти, які на 4 900,00 грн перевищують погоджений між сторонами розмір відсотків за користування кредитом. Так, позивач не мав права пред`являти до суду вимогу про стягнення із відповідачки процентів, сума яких перевищує погоджений між ними розмір платежів. Тому, первісні позовні вимоги про стягнення із відповідачки саме 39 927,89 грн не можуть бути задоволені в повному обсязі.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Бізнес позика» про захист прав споживача та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту в частині нарахування відсотків задовольнити, а в задоволенні первісного позову відмовити. Стягнути із позивача на користь відповідачки сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги.

Представник ТОВ «Бізнес позика» подав відзив на апеляційну скаргу.

Зазначає, що відповідач жодним чином не спростовує факт укладання кредитного договору із ТОВ «Бізнес позика», факту пролонгації та факту отримання коштів за таким договором. Тому відповідач зобов`язаний виконувати взяті на себе за кредитним договором зобов`язання та повернути не лише тіло кредиту, а й сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник ОСОБА_1 адвокат Гресько В. В. підтримав апеляційну скаргу, з наведених в ній мотивів.

Представник ТОВ «Бізнес позика» у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч. 2 с. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Греська В. В., перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи первісний позов ТОВ «Бізнес Позика», суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, на користь позивача у відповідності до умов кредитного договору слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 39 927,89 грн, що складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту 21 438,72 грн, та простроченої заборгованості за нарахованими процентами 18 489,17 грн. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсними пунктів договору в частині нарахування відсотків як таких що є несправедливими, суд виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

З такими висновками колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626,628 ЦК України).

За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.

Частинами 2, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу ч. 1ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII(далі - Закон №675-VIII)

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону №675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4ст. 11 Закону №675-VIII).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону №675-VIII, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону №675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону №675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 зазначено, що, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису всіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Для укладення електронного кредитного договору особі необхідно пройти ідентифікацію та зробити електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, або в застосунку «Приват24».

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 19.10.2021ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 уклали електронний кредитний договір №066290-КС-005. За договором кредитодавець надав позичальникові грошові кошти у розмірі 20 000 грн, строком на 16 тижнів - до 08.02.2022, процентна ставка в день 0,80151657, фіксована, комісія за надання кредиту 3000 грн.

Згідно платіжного доручення №32801 від 19.10.2021 року ТОВ «Бізпозика» здійснено поповнення карти за рахунком НОМЕР_1 на суму 20000 грн, призначення платежу 660994 ІПН перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 зг. До кредитного дог. №066290-КС-005 від 19.10.2021.

28.10.2021 ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду 1 до договору №066290-КС-005, відповідно до якої сторони підтвердили, що станом на 28.10.2021 сума неповернутого Позичальником кредиту становить: 19 839,70 грн. Кредит збільшується на 9 000,00 грн, позичальник зобов`язується повернути кредит у строки та на умовах викладених у договорі.

Згідно платіжного доручення №32859 від 28.10.2021 року ТОВ «Бізпозика» здійснено поповнення карти за рахунком НОМЕР_1 на суму 9000 грн, призначення платежу 660994 ІПН перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 зг. Дод угоди від 28.10.2021 до кредитного дог. №066290-КС-005 від 19.10.2021.

23.12.2021 ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду 2 до вказаного договору, відповідно до умов якого сторони домовились встановити процентну ставку за користування кредитом в розмірі: 0,80151657% в день, термін дії Договору: до 24.03.2022, строк Кредиту: 157 днів.

Відповідно до наданого розрахунку та довідки про стан заборгованості, заборгованість відповідача перед кредитором ТОВ «Бізпозика» станом на 29.04.2025 року складає 39 927,89 грн, що складається з: 21 438,72 грн - заборгованість за кредитом; 18 489,17 грн - заборгованість за відсотками.

Підписавши кредитний договір та додаткові договори, анкети клієнта, а також паспорти споживчого кредиту, відповідачка посвідчила свою обізнаність та згоду з умовами договорів, правочини вчинено в формі, встановленій законом та були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме отримання кредитних коштів.

За умовами договорів про надання фінансового кредиту, перед укладенням договору товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію клієнта.

Видача кредитів клієнту фізичній особі товариством здійснюється онлайн, використовуючи мережу «Інтернет», тобто через веб-сайт товариства. Клієнт відвідавши сайт товариства ознайомлюється з відповідною інформацією Правилами кредитування.

Таким чином, кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, погодженому сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договори підписані відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та їй були відомі всі істотні умови такого кредитного договору.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Положеннями статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти за користування кредитними коштами.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_1 як під час укладення кредитного договору та додаткових угод так і протягом усього часу їх виконання жодних заперечень щодо його умов не заявляла, будь-яких претензій щодо непроведення з нею переддоговірної роботи не мала, незгоду з окремими пунктами кредитного договору не висловлювала, не здійснювала дій щодо відмови від договору і, відповідно, не вважала договір несправедливим та вчиненим з порушенням принципу добросовісності.

Доводи про непогодження Правил надання кредиту спростовуються фактом укладення договору в електронній формі, що передбачає підтвердження ознайомлення з його умовами, у тому числі з невід`ємними додатками до нього.

Також суд звертає увагу, що відповідно до наданого розрахунку та довідки про стан заборгованості відповідачка за первісним позовом здійснювала часткову оплату за кредитним договором, а саме: 25.10.2021 року 2200 грн, 02.11.2021 року 3220 грн, 08.11.2021 року 3800 грн, 14.11.2021 року 2800 грн, 21.11.2021 року 2952,68 грн, 29.11.2021 року 3172,71 грн, 07.12.2021 року 3196,24 грн, 23.12.2021 року 805 грн Загалом сплачено 22146,63 грн.

Доказів того, що відповідачка перебувала під впливом помилки, обману чи примусу, матеріали справи не містять.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Суд першої інстанції правильно встановив, що умови договору відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому частиною першою статті 1054 ЦК України. Положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані щодо розміру процентів за користування кредитом. У даній справі проценти за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідачки, нараховані виключно у межах строку дії кредитного договору та не є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником.

Твердження про необхідність застосування процентної ставки у розмірі облікової ставки НБУ є безпідставним, оскільки такі умови не передбачені укладеним між сторонами договором. Проценти нараховані виключно відповідно до погодженої сторонами договірної ставки, розмір якої становить менше 1% а саме 0,80151657%, в день. Нарахування процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялось.

Отже, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що нарахування та сплата відсотків не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом задоволено позов про стягнення з відповідачки процентів, які на 4900,00 грн перевищують погоджений між сторонами розмір відсотків за користування кредитом не заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами дійсно у Додатковій угоді №2 від 23.12.2021 погоджено суму кредиту 21438,72 грн, орієнтована загальна вартість наданого кредиту, в частині заборгованості становить 35027,89 грн, орієнтоваа реальна річна процентна 3660,79, денна процентна ставка 0,80151657%, строк кредиту 157 днів.

Сторонами погоджено графік платежів для погашення заборгованості позичальника (п.6 договору) за період з 30.12.2021 по 24.03.2022. При цьому за умовами договору процентна ставка нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно вносила суми на виконання умов кредитного договору, останній платіж нею внесено 23.12.2021 в сумі 805 грн, а всього за період з 24.10.2021 по 23.12.2021 року внесено 22 146 грн, у той час як відповідно до узгодженого графіку позичальник станом на 23.12.2021 мала внести 25 760 грн.

Відтак у зв`язку з частковим виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, нарахування процентів за користування кредитними коштами відбувалося на залишок заборгованості за Кредитом, розмір якої був більшим ніж це передбачено графіком платежів. А отже нарахування процентів за користування кредитними коштами ТОВ «Бізнес Позика» здійснено у відповідності до умов укладеного сторонами Договору про надання кредиту та Додаткових угод до нього.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про задоволення вимог ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гресько Василь Васильович, залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2026 року.

Головуюча О. В. Пнівчук

Судді: В. А. Девляшевський

О. О. Томин