ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 638/1711/23

провадження № 22-ц/818/715/26

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Яцини В.Б., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків справу цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, за апеляційною скаргою Заліщук Юлії Юріївни, в особі представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2025 року, постановлене суддею Цвіра Д.М.,

в с т а н о в и в:

КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 86 868, 49 грн., 3% річних у сумі 1393,72 грн., інфляційних витрат у сумі 9209,87 грн.

Свої вимоги комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" обґрунтовує тим, позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630, що регулюють відносини між виконавцем послуг - Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі та споживачами, які отримують ці послуги.

За період з 01.12.2014 по 31.01.2022 року відповідачі не у повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, у зв`язку із чим утворилась заборгованість на загальну суму 86 868, 49 грн., з огляду на що позивач звернувся до суду із даним позовом.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2023 року позовну заяву задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за послуги з теплопостачання за період 01.12.2014 по 31.01.2022 у розмірі 86 868 грн. 49 коп., три проценти річних в сумі 1393 грн. 72 коп. та інфляційні витрати у сумі 9 209 грн. 87 коп. Стягнути в рівних частинах з відповідачів судові витрати у розмірі 2684 грн. 00 коп.- по 894 грн. 67 коп. з кожного.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2024 року було задоволено заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2023 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, заочне рішення по вказаній справі було скасоване. Справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2025 року Позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати послуг з теплопостачання- задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_4 у ФХОУ АТ "Ощадбанк" м. Харкова МФО 351823, Код ) заборгованість за послуги з теплопостачання за період 01.12.2014 по 31.01.2022 у розмірі 86 868 (вісімдесят шість вісімсот шістдесят вісім) грн. 49 коп., три проценти річних в сумі 1393 (одна тисяча триста дев`яносто три) грн. 72 коп. та інфляційні витрати у сумі 9 209 (дев`ять тисяч двісті дев`ять) грн. 87 коп.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_4 у ФХОУ АТ "Ощадбанк" м. Харкова МФО 351823, Код ) судові витрати у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.- по 894 (вісімсот дев`яносто чотири) грн. 67 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» () заборгованість за послуги з теплопостачання за період 31.01.2019 по 31.01.2022.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 25 травня 2023 року суддею Дзержинського районного суду міста Харкова Цвірою Д.М. було винесено заочне рішення у справі № 638/1711/23, яким позов КП «Харківські теплові мережі» задоволено повністю. 15 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 18.09.2024 визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та повідомлено учасників справи, що судове засідання для розгляду справи по суті відбудеться 17 жовтня 2024 року на 15 год. 45хв. Вказує, що ОСОБА_1 не отримувала жодних відомостей про подання позовної заяви, відомостей про відкриття провадження у справі, відомостей про направлення документів на її адресу, та, відомостей про знаходження цих документів на пошті за адресою місця мешкання ОСОБА_1 в зв`язку з чим, остання не була належним чином повідомлена про день та час судового засідання. Отже, вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Харкова по справі № 638/1711/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання прийняте з грубим порушенням норм процесуального права, а саме без належного повідомлення Відповідачів про дату, час і місце судового засідання. Наголошує, що Заява про перегляд заочного рішення, зокрема, але не виключно обґрунтовувалась тим, що Заочне рішення прийняте без застосування строків позовної давності та вирішено стягнути заборгованість за період з 01.12.2014 по 31.01.2022. У Рішенні від 11.02.2025 року повністю проігноровано заяву Відповідача про застосування позовної давності у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити її частково з наступних підстав.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що вони не були належно повідомленими про розгляд справи, тому рішення суду підлягає скасуванню, між тим такі доводи вже були оцінені судом першої інстанції та результатами розгляду заочне рішення суду Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2023 року було скасовано саме з підстав неповідомлення відповідачів про розгляд справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не повністю погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 є споживачами послуг позивача КП «Харківські теплові мережі» за адресою: АДРЕСА_1 , відкритий особовий рахунок № НОМЕР_5 .

Згідно відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу вбачається, що загальна сума заборгованості з оплати наданих послуг за період з 01.12.2014 по 31.01.2022 становить 86868,49 грн.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст.ст. 67,68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

За вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 5 частини 2 статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII (який введено в дію з 01.05.2019) передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За положенням ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Споживач зобов`язаний оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказаний правовий висновок є незмінним.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами, та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги, зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

КП «Харківські теплові мережі» створене на підставі рішення 16 сесії Харківської міської ради 4-го скликання № 191/03 від 24.09.2003 і є власністю територіальної громади міста Харкова, управління якою здійснює Харківська міська рада. Згідно з рішенням №946 від 30.09.2003 року Харківського міськвиконкому КП «Харківські теплові мережі» визначене виконавцем послуг у житловому фонді з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води у комунальної власності м.Харкова.

Відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», згідно постанові №446 від 30.03.2017 року КП «Харківські теплові мережі» має безстрокові ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), на право провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії.

Також, згідно з пунктом 2 частини третьої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Виходячи із приписів ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Так, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» постачає теплову енергію на потреби опалення у багатоквартирні будинки м. Харкова на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року, в тому числі за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до інформаційної довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні від 27.02.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 відповідачі є зареєстрованими.

Суду не надано та не зазначено про існування доказів того, що відповідачі відмовлялися від споживання послуг з теплопостачання у встановленому порядку, або з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг суду.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі є споживачами послуг з опалення, що надає КП «Харківські теплові мережі», шляхом відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що позивач свої договірні зобов`язання виконав та надав теплову енергію відповідачу, що підтверджується відомостями про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу.

За особовим рахунком № НОМЕР_5 , відкритим за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_3 , внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг за період з 01.12.2014 по 31.01.2022 виникла заборгованість 86868,49 грн., також три проценти річних у сумі 1393,72 грн. та інфляційних витрат у сумі 9209, 87 грн. за період 01.12.2014 по 31.01.2022

Згідно матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення, а відповідачі, в свою чергу, споживають зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі наміру споживачів припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, вони не були позбавлені можливості у передбачений законом спосіб провести відключення приміщення від мереж теплопостачання, а також звернення до позивача з відповідною претензією, однак відповідних документів з цього приводу до суду відповідачами не було надано.

Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги.

Таким чином, є доведеним позивачем факт не виконання відповідачами обов`язку щодо оплати отриманих послуг.

Позивач просить стягнути заборгованість за комунальні послуги за період з 01.12.2014 року по 31.01.2022 року.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення було заявлено про застосування строку позовної давності.

Отже, судом апеляційної інстанції приймаються до уваги доводи відповідача про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 257, п. 4 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦКУкраїни щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21.

Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови № 211 з наступними змінами).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року).

Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду 06 вересня 2023 року у справі №910/18489/20, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі 947/8885/21.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та норми матеріального права, суд приходить до висновку про застосування строків позовної давності та стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 02.04.2017 по 31.01.2022 у розмірі 57729,52 грн.

За наявності заборгованості та у зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем обґрунтовано нараховані інфляційні втрати за період з лютого 2020 року по січень 2022 року у розмірі 9209,87 грн. та 3% річних за прострочення ним виконання грошового зобов`язання 1393,72 грн.

Отже, враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 02 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року у сумі 57 729,52 грн. в межах позовної давності, а також інфляційні втрати 9209,87 грн. та 3% річних за прострочення ним виконання грошового зобов`язання 1393,72 грн., всього 68333,11 грн.

За таких обставин рішення суду підлягає зміні в частині суми стягнення, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено на 70,1%, сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1881,48 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі».

За звернення з апеляційною скаргою відповідачем сплачено 4026 грн., та оскільки апеляційну скаргу задоволено на 29,9% з КП «ХТМ» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню 1203,77 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368,п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника Короля Владислава Романовича - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2025 року змінити в частині суми стягнення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 02.04.2017 по 31.01.2022 у розмірі 57 729,52 грн. , три проценти річних в сумі 1393,72 грн. та інфляційні витрати у сумі 9 209, 87 грн.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судові збір у розмірі 1881,48 грн. - по 627,16 грн. з кожного.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1203,77 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина