УХВАЛА

26 лютого 2026 року

місто Київ

справа № 686/25681/25

провадження № 61-1992ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року в складі судді Заворотної О. Л. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 лютого 2026 року в складі колегії суддів Спірідонової Т. В., Гринчука Р. С., Костенка А. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст доводів та вимог позову

1. У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Держави України на відшкодування моральної шкоди 55 000 000 грн, завданої йому внаслідок протиправної бездіяльності службових осіб під час здійснення кримінального провадження.

2. Позов мотивував тим, що в провадженні дізнавачів ГУНП в Хмельницькій області перебуває кримінальне провадження №000290, в якому він є потерпілим та розслідування якого триває з 06 червня 2022 року, що на дату звернення до суду з цим позовом перевищує три роки.

3. Вказував, що незважаючи на очевидність кримінального правопорушення та особу, яка його вчинила, службові і посадові особи Хмельницької обласної прокуратури та ГУНП в Хмельницькій області не завершують досудове розслідування, лише імітуючи його здійснення.

4. Уважав, що внаслідок неефективного розслідування кримінального провадження порушено його конвенційне право на ефективний засіб юридичного захисту через надмірну тривалість кримінального провадження, чим заподіяно йому моральної шкоди. Так, надмірна тривалість кримінального провадження призвела до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом ділової репутації.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

5. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 лютого 2026 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

6. Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та незаконності процесуальних рішень, дій слідчого, чи прокурора під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, чи їх оскарження позивачем в передбаченому КПК України порядку, а також того, що такими діями було заподіяно шкоди правам та інтересам позивача, в тому числі моральної шкоди, доказів на підтвердження розміру якої також не надано.

Доводи та вимоги особи, яка подала касаційну скаргу

7. 11 лютого 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

8. У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень позивачка посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду).

9. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме:

- щодо справедливої сатисфакції інтересів потерпілого в кримінальному провадженні, яке триває понад установлені законом строки, викладених у постановах Верховного Суду від 04 листопада 2020 року в справі № 201/7621/17, від 14 лютого 2022 року в справі № 550/336/21, від 03 лютого 2021 року в справі № 362/15/16, від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19, від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18, від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19, від 06 березня 2024 року в справі № 398/3747/22, від 11 квітня 2024 року у справі № 335/12338/19, від 22 травня 2024 року в справі № 757/30529/22, від 31 липня 2024 року в справі № 183/960/23, від 30 вересня 2024 року у справі № 201/227/23, від 02 жовтня 2024 року у справі № 554/2588/23, від 31 жовтня 2024 року у справі № 463/1700/21;

- щодо того, що відшкодування моральної шкоди ставиться у залежність від доведеності факту порушення прав особи, а не від того, чи передбачено таке відшкодування тією чи іншою нормою закону або договору, викладених у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16, від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18, від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22, від 01 березня 2023 року у справі № 496/1691/19 та від 16 червня 2022 року у справі №569/20510/19.

Щодо процесуальних передумов вирішення судом питання про відмову у відкритті касаційного провадження

10. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

11. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

12. За приписами частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

13. Оскільки підставою касаційного оскарження у цій справі заявник визначив пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, то, проаналізувавши доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для виникнення сумнівів щодо правильності застосування судами норм права, які регулюють спірні правовідносини.

14. Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

15. Встановлено, що 06 червня 2022 року внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України. Кримінальному провадженню, в якому ОСОБА_1 є потерпілим, присвоєно № 0000290.

16. Згідно з довідкою про стан досудового розслідування кримінального провадження № 0000290 дізнавачами вжито такі заходи під час досудового розслідування: проведено судово-медичну експертизу та призначено додаткову; опитані свідки та інші особи, в тому числі ОСОБА_2 , на якого вказує позивач; проведені оперативно-розшукові дії з метою зібрання доказів; проведений слідчий експеримент за участі ОСОБА_1 та інші слідчі дії.

17. Станом на день пред`явлення цього позову досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000290 не завершено.

Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційної скарги

18. Згідно з частиною першою статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

19. Порушення своїх прав у справі, яка переглядається Верховним Судом, ОСОБА_1 обґрунтовував тривалим та неефективним розслідуванням у кримінальному провадженні, в якому він є потерпілим, чим йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінив у 55 000 000 грн.

20. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

21. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

22. Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62).

23. Аналіз статті 23 ЦК України в сукупності з приписами статті 11 цього Кодексу дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

24. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16, на яку міститься посилання і в касаційній скарзі, зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

25. Необхідно зауважити, що, відмовляючи в задоволенні позову, суди не посилалися на те, що відшкодування моральної шкоди потерпілому в кримінальному провадженні внаслідок його надмірної тривалості не передбачено нормами закону. Втім, у цій справі суди дійшли висновку, що позивач не довів, що обставини, на які він посилається, підтверджують як факт заподіяння йому моральної шкоди, так і визначний ним розмір відшкодування.

26. Тому доводи касаційної скарги з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані в постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16, та на інші справи, в яких такі висновки застосовувалися, суд не аналізує.

27. Особливістю в цій справі є те, що особою, відповідальною за заподіяння йому моральної шкоди, відповідач визначив державу (інтереси якої в спірних правовідносинах представляє ГУНП в Хмельницькій області).

28. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

29. Також Конституція України в статті 56 проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

30. Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

31. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

32. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України (див. пункт 5. 10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17).

33. У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року в справі № 201/7621/17, яку сам заявник у касаційній скарзі визначив як модельну (еталонну) в спірних правовідносинах, зазначено, що держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими, і сама по собі обставина незавершення досудового розслідування не є безумовною підставою для покладення на державу відповідальності з відшкодування моральної шкоди.

34. Однак, оцінивши конкретні обставини здійснення досудового розслідування в тій справі, та врахувавши, що досудове розслідування триває понад 6 років і є неефективним, що підтверджено чисельними постановам слідчих суддів, Верховний Суд уважав наявними підстави для часткового задоволення позову та стягнення 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

35. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2022 року в справі № 550/336/21, на яку теж міститься посилання в касаційній скарзі, вказано, що позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

36. Погоджуючись зі стягненням на користь потерпілого у кримінальному провадженні 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої надмірною тривалістю досудового розслідування, Верховний Суд у вказаній справі теж виходив із того, що неефективність досудового розслідування підтверджується ухвалами слідчого судді.

37. Інші постанови суду касаційної інстанції, на які посилається позивач у касаційній скарзі, також мотивовані конкретними особливостями здійснення досудового розслідування у конкретній справі та встановленими в кожній з них фактичними обставинами.

38. Втім, у жодній з перелічених заявником постанов Верховного Суду не сформульовано висновок про те, що сама лише тривалість кримінального провадження без дослідження підстав та умов, з якими пов`язаний перебіг конкретного досудового розслідування, є неспростовною та абсолютною підставою для покладення на державу обов`язку з відшкодування моральної шкоди.

39. У цьому контексті необхідно нагадати, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово висновувала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені

40. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були вчинені чи були вчинені з порушенням розумних строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість, підстави та межі бездіяльності, а також її шкідливість для прав та інтересів особи (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2025 року в справі № 9901/374/21).

41. З огляду на викладене, встановивши, що хоча досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000290 і триває понад 3 роки, проти в межах цього кримінального провадження регулярно здійснювалися й продовжують здійснюватися слідчі дії, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів обставину неправомірної бездіяльності органу досудового розслідування та заподіяння йому в зв`язку з цим моральної шкоди, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

42. Верховний Суд з таким висновком погоджується та додатково зауважує, що позивач неодноразово звертався до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, заподіяної надмірною тривалістю досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000290.

43. Зокрема, аналіз наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей свідчить, що в червні 2025 року ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом до Держави України в особі ГУНП в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 000 грн (справа № 686/15646/25) з тих же підстав, що і у справі, яка переглядається.

44. Судовими рішеннями в зазначеній справі в задоволенні позову відмовлено. Тобто суди встановили, що станом на червень 2025 року не підтвердилася обставина протиправної бездіяльності органу досудового розслідування та заподіяння в зв`язку з цим ОСОБА_1 моральної шкоди.

45. Такі обставини в силу приписів частини четвертої статті 81 ЦПК України є преюдиційними при вирішенні справи № 686/25681/26, у зв`язку із чим в цій справі бездіяльність відповідача підлягає оцінці лише за період з червня до вересня 2025 року (моменту пред`явлення цього позову).

46. Аналогічний підхід при триваючій бездіяльності органу державної влади Велика Палата Верховного Суду застосувала в постанові від 28 листопада 2024 року в справі № 990/39/23.

47. Оскільки з моменту пред`явлення ОСОБА_1 позову в справі № 686/15646/25 до звернення до суду з позовом у справі № 990/39/23 пройшов незначний проміжок часу і позивач не довів, що в цей період досудове розслідування в межах кримінального провадження № 0000290 не здійснювалося шляхом вчинення відповідних слідчих дій, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні цього позову.

48. Інші наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків й не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

49. Оскільки правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Ступак

О. М. Осіян

Є. В. Синельников