ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 953/9416/23

провадження № 22-ц/818/324/26

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа: Військова частина НОМЕР_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Покори Ірини Євгенівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2025 року у складі судді Демченко С.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки, з урахуванням індексу інфляції, у розмірі 206 900,36 грн, а також грошові кошти, понесені на оплату авто-товарознавчого дослідження у розмірі 4500 грн; моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та витрати з оплати судового збору у розмірі 2214 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй на праві власності належить транспортний засіб Hyundai i-10, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , яким вона в останні роки користувалася доволі нечасто, з огляду на свій вік. У зв`язку з військовою агресією РФ проти України та з метою збереження власного життя вона вимушена була виїхати з м. Харкова. ЇЇ познайомили з родиною відповідача, яка також планувала виїжджати з м. Харкова, тому вони вирішили їхати до кордону України разом на транспортному засобі позивачки. 06 березня 2022 року позивачка разом з родиною відповідача вирушили на її транспортному засобі до західної частини України. По приїзду до пункту пропуску, що розташований у м. Ужгороді, позивачка разом з дружиною та донькою відповідача перетнули кордон з Україною. Відповідач залишився в Україні та мав чекати повернення його дружини, після чого вони разом повинні були повернутися на транспортному засобі позивачки до м. Харкова та залишити вказаний транспортний засіб в гаражі, що належить позивачці. На виконання вищевказаної усної домовленості позивачка надала відповідачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, транспортний засіб та ключі від транспортного засобу і гаражу. 17 березня 2022 року їй стало відомо, що відповідач, керуючи транспортним засобом у м. Львові, став учасником ДТП за участю транспортного засобу БТР. Відповідач після вказаної ДТП уникав спілкування з позивачкою, на телефонні дзвінки не відповідав та відповідно не надав будь-якої інформації щодо ДТП, у зв`язку з чим вона повинна була звертатися до державних та правоохоронних органів з метою з`ясування обставин події ДТП, що мала місце за участю відповідача. За результатами отриманої інформації, позивачці стало відомо про те, що її транспортний засіб був пошкоджений у результаті ДТП, яка мала місце на відрізку автодороги М-06 Київ-Чоп. ДТП сталася з вини відповідача. У результаті ДТП транспортний засіб Hyundai i-10, державний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження на загальну суму 158 289,55 грн. З метою врегулювання спору у позасудовому порядку позивачка зверталася до відповідача з відповідною претензією, шляхом направлення її поштовим зв`язком, однак, вимога відповідачем була проігнорована. Окрім відшкодування розміру заподіяних внаслідок ДТП збитків, позивачка також просила стягнути з відповідача, розраховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати, 3% річних за весь час прострочення та витрати, понесені на проведення автотоварознавчої експертизи.

Також просила стягнути моральну шкоду, яку оцінила у 10 000 грн, у зв`язку з тим, що події, які мали місце у березні 2022 року, спричинили їй душевні страждання, а також змінився спосіб її життя, оскільки автомобіль був єдиним транспортним засобом її родини, його пошкодження вплинуло на мобільність її родини, та можливість переміщення, також їй довелося займатися пошуком інформації щодо місця знаходження транспортного засобу, оскільки відповідач припинив в односторонньому порядку спілкування з нею, що призвело до психічних і душевних страждань.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 : матеріальну шкоду у розмірі 162 789 (сто шістдесят дві тисячі сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок; моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень; судовий збір в розмірі 1677 (одна тисяча шістсот сімдесят сім) гривень 89 (п`ятдесят п`ять) копійок, а також витрати, пов`язані з проведенням комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи відео-, звукозапису у розмірі 21 203 (двадцять одна тисяча двісті три) гривні 84 (вісімдесят чотири) копійки.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що з огляду на встановлений судом обсяг відомостей, встановлено, що відповідач у момент ДТП 17 березня 2022 року керував транспортним засобом Hyundai i-10, державний номер НОМЕР_2 , з відома та дозволу власника цього автомобіля, тобто позивача, а тому, є особою, яка на відповідній правовій підставі володіла джерелом підвищеної небезпеки та в результаті неправомірних дій якої, спричинено шкоду. Враховуючи висновок комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи відео-звукозапису № 8752/8753/8932/8933 від 27 березня 2025 року, дії ОСОБА_2 перебували у причинному зв`язку з виникненням ДТП, яка мала місце 17 березня 2022 року, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що він є належним відповідачем та повинен нести відповідальність за спричинену ним шкоду. Беручи до уваги наданий позивачем звіт № ФД-0215-1 вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 18 червня 2023 року, суд вважав, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача розміру збитків у сумі 158 289,55 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 4500 грн., а також моральна шкода в розмірі 5000 грн, з огляду на тривалість та глибину згаданих душевних страждань позивачки, як власника пошкодженого автомобіля, а також засади розумності та справедливості, яку суд дійшов вважав достатньою сатисфакцією для відновлення порушених життєвих зв`язків позивачки. Підстав для нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних суд не знайшов, з огляду на те, що на момент подачі позовної заяви у відповідача не існувало боргового зобов`язання, тому дані вимоги по суті є передчасні.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_4 звернулась в інтересах ОСОБА_2 з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі, зробив висновки що не відповідають дійсним обставинам у справі та допустив порушення норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення про часткове задоволення позову, а також безпідставно відмовив у зупиненні провадження по даній справі.

11 лютого 2026 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_2 , в якому він просить про зупинення провадження у даній справі, у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у складі ЗСУ.

Обговоривши доводи заявленого клопотання про зупинення провадження у справі, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 N 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 N 389-VIII (далі - Закон N 389-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону N 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону №389-VIII визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

За приписами статей 1 та 3 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.91 №1934-XII (далі - Закон N 1934-XII) Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Структура Збройних Сил України визначається статтею 3 Закону N 1934-XII, відповідно до частини третьої якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Комплектування ж Збройних Сил України визначається статтею 5 Закону N 1934-XII, відповідно до частини першої якої особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 N 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 3 цього Закону визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Початок, призупинення і закінчення проходження військової служби визначено статтею 24 Закону № 2232-XII.

Конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження, пов`язана з фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції ї викладеній в ухвалі Верховного Суду від 29 серпня 2022 року в справі № 461/5209/19 (провадження № 61-5782св22) за змістом якої перебування сторони у справі складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій є підставою для зупинення провадження у справі до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналіз таких нормативно-правових актів таких як Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII), Закон України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII та Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі - Указ), дає підставу дійти висновку, що введення на території України воєнного стану для забезпечення відсічі та стримування агресії російської федерації, зокрема можливостями ЗСУ, передбачає, що настає особливий період, упродовж якого, зокрема, здійснюється мобілізація.

У зв`язку з цим, з оголошенням воєнного стану на всій території України ЗСУ починає функціонувати на всій території України в умовах особливого періоду, який передбачає переведення ЗСУ у повному складі на території усієї України на воєнний стан, зокрема, організацію і штат воєнного часу.

Відповідно, будь-який військовослужбовець в Україні, мобілізований до ЗСУ, який здійснює військову службу у конкретній військовій частині під час воєнного стану, введеного Указом, є таким, що перебуває у штаті воєнного часу ЗСУ, які переведені на воєнний стан.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно довідок військової частини НОМЕР_3 № 1645/5/930 від 01.02.2026 року та №1645/6/555 від 04.02.2026, солдат ОСОБА_2 , дійсно, перебуває на військовій службі за мобілізацією та обіймає посаду майстра 1 рухомої ремонтної майстерні безпілотних авіаційних комплексів взводу технічного забезпечення батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 №342 від 28.11.2024 ОСОБА_2 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022 та призначено на посаду солдата резерву НОМЕР_4 запасної роти військової частини НОМЕР_3 та присвоєно військове звання « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». З 28.11.2024 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення ті вважати таким, який справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

А отже, враховуючи, що на теперішній час на всій території України оголошено воєнний стан та ЗСУ функціонують на всій території України в умовах особливого періоду, який передбачає переведення ЗСУ у повному складі на території усієї України на воєнний стан, зокрема, організацію і штат воєнного часу, то, відповідно, ОСОБА_2 , як військовослужбовець в Україні, мобілізований до ЗСУ, який здійснює військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , під час воєнного стану, введеного Указом, є таким, що перебуває у штаті воєнного часу ЗСУ, які переведені на воєнний стан, що є підставою для зупинення провадження у справі, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 222, 251, 253 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_2 про зупинення апеляційного провадження у справі задовольнити.

Провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 зупинитидо припинення перебування ОСОБА_2 на військовій службі або інших утвореннях відповідно до закону військових формувань, що переведені на військовий час або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: О.В. Маміна

В.Б. Яцина