Провадження №2/951/95/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

26 лютого 2026 року селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Чапаєва Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Галаса В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Козова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 26.07.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 уклали Договір № 1654084 про надання споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 26.07.2024 позичальник, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС Первісного кредитора. Відповідно до Розділу 1 Кредитного договору, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надає Позичальнику (Споживачу) кредит в гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 дні (-в), стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_1 , яку Позичальник вказав при оформленні кредиту. 20.01.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-01/25. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу № 01.02-01/25 від 20.01.2025, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1654084 складає: 27 020 грн. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №1654084 від 26.07.2024 становить 27 020 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 5000 грн, заборгованість за процентами 13 350 грн, пеня - 8670 грн.

Підтримуючи вищевикладене, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Договором № 1654084 від 26.07.2024 в розмірі 27 020 грн та судові витрати у сумі 2422,40 грн.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 14.01.2026 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просить суд проводити розгляд справи за відсутності представника позивача та щодо заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання повторно не з`явився.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку - суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б), від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18).

Відповідач письмового відзиву на позов не подав.

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі, і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.

За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності сторін без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи.

Отже, фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 26.07.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 уклали договір № 1654084 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М198.

Відповідно до пункту 1 договору, на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України - гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Сума кредиту (загальний розмір) складає: 5000 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів). Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,5% в день, знижена процентна ставка становить 0,975 % в день, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.п. 1.2-1.4, п.п. 1.5-1.5.2, п. 1.6 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 2.2 договору, сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 26.07.2024 або 27.07.2024.

26.07.2024 відповідачем ОСОБА_1 також підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М198 графік платежів та електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н670 паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні умови кредитування.

Так, відповідно до паспорту споживчого кредиту, сума кредиту 5000 грн, строк кредитування 360 днів, мета отримання кредиту: споживчі потреби, стандартна процентна ставка 549% річних (1,50% в день), знижена процентна ставка 356.85% (0,975% в день), тип процентної ставки: фіксована.

Свої зобов`язання за кредитним договором товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» виконало, що підтверджується довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК» № 95 від 20.01.2025 про переказ коштів 26.07.2024 на суму 5000 грн, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 .

Розрахунком заборгованості за договором № 1654084 від 26.07.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, підтверджено загальний розмір заборгованості по вказаному кредитному договору, яка станом на 20.01.2025 складає 27 020,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн, заборгованість за процентами по кредиту 13 350,00 грн, пеня 8670 грн.

20.01.2025 між товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-01/25. Відповідно до розділу 2 договору факторингу, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги за договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», визначеними в Реєстрі боржників, зокрема і до відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-01/25 від 20.01.2025, ОСОБА_1 заборгував суму у розмірі 27 020,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн, заборгованість за процентами по кредиту 13 350,00 грн, пеня 8670 грн.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.

Продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Викладене відповідає практиці Верховного Суду (постанова по справі №524/5556/19. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20).

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами 26.07.2024 було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору та додаткової угоди до вказаного договору, які оформлені сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису та які відповідають вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Також встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором та додатковою угодою до кредитного договору ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» виконало своєчасно і повністю, надавши кредитні кошти в повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), відповідно до ч.2 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Положеннями статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до правової позиції, яка сформульована у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року (справа № 910/1755/19), у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

У постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 (справа № 753/20537/18), від 21.07.2021 (справа № 334/6972/17), від 27.09.2021 (справа № 5026/886/2012).

Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

За вказаним кредитним договором право вимоги до відповідача перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», що підтверджується договором факторингу, укладеним між первісним кредитором та позивачем.

Станом на день подання позовної заяви до суду відповідач не виконав свої зобов`язання за договором щодо оплати боргу та не повернув позивачу борг за кредитним договором у розмірі 27 020 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 5000 грн, заборгованість процентами - 13 350 грн, пеня - 8670 грн.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями статті 1050 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов`язань за договором позики грошей, порушив свої зобов`язання по поверненню суми позики за цим договором.

Приписами статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк встановлений договором.

В порушення ст.81 ЦПК України відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував відсутність в нього заборгованості перед позивачем.

Щодо розміру нарахованих процентів за користування кредитом суд зазначає таке.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за період, зокрема з 21.08.2024 по 20.01.2025 було здійснено нарахування процентів за користування кредитними коштами відповідно до пункту 1.5.1. згаданого Договору за денною процентною ставкою 1,5 %.

Суд частково не погоджується із зазначеним розрахунком, зважаючи на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023.

Закон України від 22.11.2023 № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Зважаючи на те, що Закон України від 22.11.2023 №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 29.02.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин слід застосовувати частину п`яту статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроєкту застосовуються в разі необхідності врегулювання відносин, пов`язаних із переходом від чинного правового регулювання до нового, яке впроваджується з ухваленням закону. При цьому перехідні положення мають відповідати приписам прикінцевих положень, що визначають особливості набрання чинності законом або його окремими нормами. Якщо закон містить норми тимчасового чи локального характеру, вони також включаються до перехідних положень законопроєкту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що Закон №3498-IX встановив певний порядок його застосування і поступове зменшення максимальної денної процентної ставки за користування кредитом. Така дія закону у часі передбачає його безумовне застосування (з моменту набрання ним чинності) незалежно від умов, встановлених у договорах, строк дії яких не закінчився на момент набрання чинності змін до законодавства, у тому числі й тих договорів, строк дії яких продовжено після набрання чинності цими змінами. Це обґрунтовується тим, що умови договору в будь-якому разі не можуть суперечити вимогам закону. Відповідно, для усіх діючих договорів про споживче кредитування максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: у період з 24.12.2023 по 22.04.2024 (включно) - 2,5%; у період з 23.04.2024 по 20.08.2024 (включно) - 1,5%; у період після 21.08.2024 - 1%.

Застосовуючи такий висновок до спірних у цій справі правовідносин, суд враховує, що кредитний договір укладено 26.07.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вважає, що застосування позивачем 1,5% денної процентної ставки у період з 21.08.2024 по 20.01.2025, хоча і формально відповідає умовам договору, однак не відповідає вимогам закону, а тому під час розрахунку заборгованості відповідача за період із 21.08.2024 по 20.01.2025 (включно) застосуванню підлягає максимальний розмір денної процентної ставки - 1 %.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18), постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 712/9613/15-ц (провадження № 61-46733св18), постанові Верховного Суді від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. Відтак суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, керуючись розміром максимально встановленої ставки у відповідний період, а саме з 26.07.2024 по 20.08.2025 включно (разом 26 календарних днів) за процентною ставкою 1,5% в день, що становить 1950 грн. У період з 21.08.2024 по 20.01.2025 включно (разом 153 календарних дні) - за денною процентною ставкою 1%, що становить 7650 грн. Загалом сума невиконаного зобов`язання щодо сплати процентів становить 9600 грн.

Загалом сума невиконаного зобов`язання, що складається із тіла кредиту та процентів, становить 14 600 грн (5000 грн тіло кредиту і 9600 грн проценти).

Зазначений розмір заборгованості підтверджується умовами договору, з урахуванням проведеного судом розрахунку, про який описано вище, і не викликає сумніву у суду.

Доказів того, що ОСОБА_1 сплатив заборгованість за вказаними договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду відповідачем не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку.

Щодо нарахованих штрафних санкцій, суд зазначає, що таке нарахування є необґрунтованим та суперечить п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України, де зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX в Україні введений воєнний стан, який триває до нині, тому в частині стягнення штрафних санкцій слід відмовити.

Отже, враховуючи вищезазначене, вимога позивача про стягнення суми заборгованості за пенею із ОСОБА_1 за кредитним договором № 1654084 від 26.07.2024 р. у сумі 8670 грн не підлягає задоволенню.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості за кредитним договором № 1654084 від 26.07.2024 на загальну суму 14 600 грн, яка складається із: 5000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 9600 грн - сума заборгованості за процентами.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1013 від 22.09.2025.

Оскільки позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» підлягають задоволенню частково на загальну суму 14 600 грн, що становить 54,03% від ціни позову (27 020,00 грн), тому на користь позивача з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 1308,82 грн.

З огляду на викладене, керуючись статтями 509, 512, 513, 514, 516, 525, 526, 551, 599, 611, 612, 625, 629, 1046-1050, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, статтями 2-13, 76-80, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 14 600 (чотирнадцять тисяч шістсот) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» 1308 (одна тисяча триста вісім) гривень 82 коп. судових витрат у вигляді сплати судового збору.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Козівським районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 19.02.2026.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», вул.Іллінська, 8, м. Київ, 04070, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя Р.В. Чапаєв