КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 359/10159/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2407/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Журавського В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб», Товариства з обмеженою відповідальністю «КБ Зелена Планета», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сальваровська Ніна Ігорівна, про визнання майнових прав на квартиру, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, за позовом ОСОБА_5 до обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб», Товариства з обмеженою відповідальністю «КБ Зелена Планета», про визнання майнових прав на квартиру, за позовом ОСОБА_6 до обслуговуючого кооперативу «Заміський клуб», товариства з обмеженою відповідальністю «КБ Зелена Планета», про визнання майнових прав на квартиру, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці площею 0,0585 га з кадастровим номером :06:007:0093 (т. 1 а.с. 2-5).

На обґрунтування позову зазначав, що 08 червня 2015 року він уклав з ОК «Заміський клуб» договір № 08-1/06/2015 про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язався сплатити пайовий внесок у розмірі 468 600 грн. В свою чергу, ОК «Заміський клуб» зобов`язався до 01 жовтня 2015 року побудувати житловий будинок АДРЕСА_2 , здати його в експлуатацію, а також передати ОСОБА_1 всі документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на квартиру №4 в цьому житловому будинку.

На виконання умов договору ОСОБА_1 у повному обсязі сплатив пайовий внесок. Однак, ОК «Заміський клуб» у вказаний строк не забезпечив введення будинку в експлуатацію. Крім цього, з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач дізнався, що право власності на земельну ділянку площею 0,0585 га з кадастровим номером :06:007:0093, на якій розташовується незавершений будівництвом житловий будинок, зареєстровано за ТОВ «Зем Буд Сервіс».

В подальшому право забудови цієї земельної ділянки було передано ТОВ «КБ Зелена Планета» та останнє зареєструвало право власності на незавершений будівництвом житловий будинок, який розташовується в АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 2-5).

09 березня 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним майнові права на квартиру АДРЕСА_4 , яка розташовується на земельній ділянці площею 0,0585 га з кадастровим номером :06:007:0093 (т. 1 а.с. 74-79).

09 березня 2021 року ОСОБА_7 також пред`явив позов, яким просив визнати за ним майнові права на квартиру АДРЕСА_5 , яка розташовується на земельній ділянці площею 0,0585 га з кадастровим номером :06:007:0093 (т. 1 а.с. 146-151).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, позови ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , були прийняті до спільного розгляду з первісним позовом, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були залучені до участі в розгляді цивільної справи в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору (т.1 а.с.214-215).

09 липня 2021 року представник ОСОБА_1 та третіх осіб з самостійними вимогами щодо предмета спору - адвокат Гудзима О.В. подав заяву про зміну предмета позову, в якій просив суд:

визнати недійсним договір купівлі-продажу 156/1000 частин незавершеного будівництва від 04 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «КБ Зелена Планета» та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Сальваровською Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №437;

визнати недійсним договір купівлі-продажу 157/1000 частин незавершеного будівництва від 12 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «КБ Зелена Планета» та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Сальваровською Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №603;

визнати недійсним договір купівлі-продажу 344/1000 частин незавершеного будівництва від 23 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «КБ Зелена Планета» та ОСОБА_4 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Сальваровською Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №602;

визнати недійсним договір купівлі-продажу 343/1000 частин незавершеного будівництва від 23 березня 2021 року, укладеного між ТОВ «КБ Зелена Планета» та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Сальваровською Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №601.

На переконання представника заявників оспорювані договори є фіктивними, оскільки в учасників правочинів були відсутні наміри створити юридичні наслідки (т. 2 а.с. 1-9).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 серпня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 - відмовлено (т. 3 а.с. 48-56).

Не погодившись із рішенням міськрайонного суду, 04 листопада 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Муратова О.О. подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , стягнути судові витрати (т. 3 а.с. 67-76).

На обґрунтування скарги зазначала, що судом першої інстанції не з`ясовано позовні вимоги та обставини, на які позивач посилався, порушено строку підготовчого судового засідання, які передбачено ч. 3 ст. 189 ЦПК України, судом безпідставно не виконано вимоги ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Вказувала, що суд не постановив рішення щодо позовних вимог про визнання майнових прав на квартиру.

Висновок суду першої інстанції про те, що наявність договору № 08-1/06/2015 від 08.06.2015 року про оплату майнових пайових внесків у обслуговуючому кооперативі, довідки про повну оплату пайових внесків не є достатніми доказами набуття права власності не відповідають предмету спору і позовним вимогам а частині визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.

Вказувала, що виконавши умови договору про оплату майнових ОСОБА_1 , як інвестор, набув майнові права на квартиру АДРЕСА_1 . На даний час будинок № 35-а є об`єктом незавершеного будівництва, який не введено в експлуатацію, тому позов заявлено про визнання майнових прав на спірну квартиру у зв`язку з невиконанням договору № 08-1/06/2015 від 08.06.2015 року. Іншим шляхом захистити порушені права ОСОБА_1 неможливо і такий спосіб узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц та від 29 травня 2019 року у справі № 761/20844/13-ц.

Посилання на ненадання належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи і порушенням процесуальних норма права при судовому розгляді.

У резолютивній частині відсутній висновок стосовно позову про визнання майнових прав на спірний об`єкт незавершеного будівництва і про розподіл судового збору (т. 3 а.с. 67-76).

Не погодившись із рішенням міськрайонного суду, 14 грудня 2022 року ОСОБА_5 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_8 , стягнути судові витрати (т. 3 а.с. 88-94).

На обґрунтування скарги зазначав, що оскаржуване рішення незаконне та необґрунтоване, винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, докази судом не досліджені, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом проігноровані заявлені позовні вимоги.

Під час розгляду справи суд першої інстанції не встановив, що відповідачем ОК «Заміський клуб» не були виконані взяті на себе зобов`язання - багатоквартирний будинок не було введено в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків позивачів, зокрема, ОСОБА_5 .

Суд не надав жодної оцінки і залишив поза увагою, що під час розгляду справи відповідач ТОВ «КБ «Зелена Планета» відчужив весь багатоквартирний будинок частками. Покупець 3430/1000 частки ОСОБА_3 є одним із засновників ТОВ «КБ «Зелена Планета».

Висновок суду, що наявність договору № 11/09/2015 від 11.09.2015 року про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі, а також довідки про повну оплату пайових внесків не є достатніми доказами про набуття права власності не відповідають предмету спору і позовним вимогам в частині майнових прав на квартиру.

Виконавши умови договору про сплату пайових вересків ОСОБА_5 , як інвестор, набув майнові права на квартиру АДРЕСА_4 . На даний час будинок є об`єктом незавершеного будівництва, який не введено в експлуатацію, тому позов заявлено саме про визнання майнових прав на квартиру у зв`язку з невиконанням умов договору.

Судом не було враховано, що у разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення в експлуатацію, з урахуванням повної або часткової сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування (т. 3 а.с. 88-94).

Не погодившись із рішенням міськрайонного суду, 14 грудня 2022 року ОСОБА_7 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_7 та стягнути судові витрати (т. 3 а.с. 110-116).

На обґрунтування скарги зазначав, що оскаржуване рішення незаконне та необґрунтоване, винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, докази судом не досліджені, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом проігноровані заявлені позовні вимоги.

Під час розгляду справи суд першої інстанції не встановив, що відповідачем ОК «Заміський клуб» не були виконані взяті на себе зобов`язання - багатоквартирний будинок не було введено в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків позивачів, зокрема, ОСОБА_7 .

Суд не надав жодної оцінки і залишив поза увагою, що під час розгляду справи відповідач ТОВ «КБ «Зелена Планета» відчужив весь багатоквартирний будинок частками. Покупець 3430/1000 частки ОСОБА_3 є одним із засновників ТОВ «КБ «Зелена Планета».

Висновок суду, що наявність договору № 19/05/2015 від 19.05.2015 року про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі, а також довідки про повну оплату пайових внесків не є достатніми доказами про набуття права власності не відповідають предмету спору і позовним вимогам в частині майнових прав на квартиру.

Виконавши умови договору про сплату пайових вересків ОСОБА_7 , як інвестор, набув майнові права на квартиру АДРЕСА_5 . На даний час будинок є об`єктом незавершеного будівництва, який не введено в експлуатацію, тому позов заявлено саме про визнання майнових прав на квартиру у зв`язку з невиконанням умов договору.

Судом не було враховано, що у разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення в експлуатацію, з урахуванням повної або часткової сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування (т. 3 а.с. 110-116).

Постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 серпня 2022 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про визнання майнових прав на квартири, в частині відмови в задоволення позовних вимог ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва скасовано, у цій частині постановлено нове рішення.

Визнано за ОСОБА_1 майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , яка розташовується на земельній ділянці площею 0,0585 га з кадастровим номером :06:007:0093.

Визнано за ОСОБА_5 майнові права на квартиру АДРЕСА_4 , яка розташовується на земельній ділянці площею 0,0585 га з кадастровим номером :06:007:0093.

Визнано за ОСОБА_7 майнові права на квартиру АДРЕСА_5 , яка розташовується на земельній ділянці площею 0,0585 га з кадастровим номером :06:007:0093.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Стягнуто з ТОВ «КБ Зелена Планета» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 11 710, 00 грн.

Стягнуто з ТОВ «КБ Зелена Планета» на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 8 967, 50 грн.

Стягнуто з ТОВ «КБ Зелена Планета» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 12 442, 5 грн (т. 4 а.с. 31-34).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2025 року касаційну скаргу ТОВ «КБ Зелена Планета» залишено без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 4 а.с. 221-231).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року справу призначено до розгляду (т. 4 а.с. 236-237).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кочмарьова Т.С. підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити. Представник відповідача ТОВ «КБ Зелена Планета» - адвокат Волторніст О.С., представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Айрапетов М.А.заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи, які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси.

Повідомлення позивача ОСОБА_7 , позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_4 , кожного окремо, повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Позивач ОСОБА_5 про розгляд справи апеляційним судом 18 грудня 2025 року був сповіщений 05 листопада 2025 року, про розгляд справи 19 лютого 2026 року був сповіщений 02 січня 2026 року особисто про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення суду. Про розгляд справи апеляційним судом 19 лютого 2026 року відповідач ОСОБА_3 був сповіщений 18 грудня 2025 року під розписку. Про розгляд справи апеляційним судом 19 лютого 2026 року позивач ОСОБА_7 був сповіщений 19 грудня 2025 року повідомленням його представника - адвоката Гудзима О.В. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Відповідач ОСОБА_2 був сповіщений повідомленням його представника - адвоката Айрапетова М.А., що представник підтвердив в суді про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання апеляційного суду. Належне сповіщення апелянта ОСОБА_1 - адвокат Кочмарьова Т.С. не заперечувала (т. 4 а.с. 242-245 т. 5 а.с. 1-24, 29-50, 88-101).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 08 червня 2015 року ОСОБА_1 та ОК «Заміський клуб» уклали договір № 08-1/06/2015 про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі. За умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався сплатити пайовий внесок у розмірі 468 600 грн, а ОК «Заміський клуб» зобов`язався до 01 жовтня 2015 року побудувати житловий будинок АДРЕСА_2 , здати його в експлуатацію та передати ОСОБА_1 всі документи, необідні для державної реєстрації права власності на квартиру № 4 у цьому житловому будинку (т. 1 а.с. 7-10).

ОСОБА_1 сплатив на користь ОК «Заміський клуб» грошові кошти у розмірі 468 600 грн, що підтверджується копією довідки про повну сплату пайових внесків від 05 вересня 2015 року № 01-3/09-5 (т. 1 а. с. 13).

Згідно акта приймання-передачі приміщення від 02 вересня 2019 року (т. 1 а.с. 14) ОК «Заміський клуб» передав ОСОБА_1 квартиру № 4 у будинку № 35а , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 5:06:007:0093 для проведення ремонтно-будівельних робіт.

11 вересня 2015 року ОСОБА_5 та ОК «Заміський клуб» уклали договір № 11/09/2015 про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі, а умовами якого ОСОБА_5 зобов`язався сплатити пайовий внесок у розмірі 358 710 грн, а ОК «Заміський клуб» зобов`язався до 31 листопада 2015 року побудувати житловий будинок АДРЕСА_2 , здати його в експлуатацію та передати ОСОБА_5 всі документи, необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру № 1 в цьому житловому будинку (т. 1 а. с. 81-88).

ОСОБА_5 сплатив на користь ОК «Заміський клуб» грошові кошти у розмірі 358 710 грн, що підтверджується копією довідки про повну оплату пайових внесків від 11 вересня 2015 року № 01-1/09-11 (т. 1 а. с. 90).

02 березня 2017 року ОСОБА_5 та ОК «Заміський клуб» уклали додаткову угоду № 1 до договору № 11/09/2015 про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі. За умовами якої сторони дійшли згоди внести зміни до договору, а саме: відомості про квартиру АДРЕСА_9 . ОК «Заміський клуб» зобов`язався забезпечити прийняття будинку в експлуатацію у строк - ІІ квартал 2017 року (т. 1 а.с. 91).

Згідно акта приймання-передачі приміщення від 26 березня 2018 року ОК «Заміський клуб» передав ОСОБА_5 квартиру № 1 у будинку № 35а , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 5:06:007:0093 для проведення ремонтно-будівельних робіт (т. 1 а. с. 93, 94).

19 травня 2015 року ОСОБА_7 та ОК «Заміський клуб» уклали договір № 19/05/2015 про сплату пайових внесків у обслуговуючому кооперативі. За умовами якого, ОСОБА_7 зобов`язався сплатити пайовий внесок у розмірі 497 700 грн, а ОК «Заміський клуб» зобов`язався до 10 вересня 2015 року побудувати житловий будинок АДРЕСА_2 , здати його в експлуатацію та передати ОСОБА_7 всі документи, необідні для державної реєстрації права власності на квартиру № 3 у цьому житловому будинку (т. 1 а.с. 153-159).

ОСОБА_7 сплатив на користь ОК «Заміський клуб» грошові кошти у розмірі 497 700 грн, що підтверджується копією довідки про повну сплату пайових внесків від 09 червня 2015 року № 002/15 (т. 1 а.с. 161).

22 грудня 2016 року ОК «Заміський клуб» уклав з ТОВ «КБ Зелена Планета» договір № 3-1 про спільну діяльність та передачу прав (функцій) замовника, розпорядника будівництва (т. 1 а. с. 25-32), за яким ОК «Заміський клуб» передав ТОВ «КБ Зелена Планета» об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , для проведення будівництва, проектування, реконструкції та введення в експлуатацію, реєстраційних дій, експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно акта прийому-передачі до договору № 3-1 про спільну діяльність та передачу прав (функцій) замовника, розпорядника будівництва ТОВ «КБ Зелена Планета» прийняв об`єкт незавершеного будівництва, багатоквартирний житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості площею 260 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :06:007:0093 (т. 1 а.с. 33).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 вересня 2020 року (т. 1 а. с. 17-19) вбачається, що на підставі договору № 3-1 про спільну діяльність та передачу прав (функцій) замовника, розпорядника будівництва від 22 грудня 2016 року право власності на незавершений будівництвом житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_2 , на земельній ділянці з кадастровим номером :06:007:0093, було зареєстровано за ТОВ «КБ Зелена Планета».

04 березня 2021 року ТОВ «КБ Зелена Планета» та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу (т. 2 а.с. 18, 19), за яким ТОВ «КБ Зелена Планета» відчужило у власність ОСОБА_2 156/1000 частин незавершеного будівництва, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу 156/1000 частин незавершеного будівництва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н. І., зареєстрованого в реєстрі за № 437.

12 березня 2021 року ТОВ «КБ Зелена Планета» та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу (т. 2 а.с. 21, 22), за яким ТОВ «КБ Зелена Планета» відчужило у власність ОСОБА_4 157/1000 частин незавершеного будівництва, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу 157/1000 незавершеного будівництва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н. І., зареєстрованого в реєстрі за № 603.

23 березня 2021 року ТОВ «КБ Зелена Планета» та ОСОБА_4 уклали ще один договір купівлі-продажу (т. 2 а.с. 24, 25), за яким ТОВ «КБ Зелена Планета» відчужило у власність ОСОБА_4 344/1000 частини незавершеного будівництва, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу 344/1000 незавершеного будівництва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н. І., зареєстрованого в реєстрі за № 602.

В той самий день ТОВ «КБ Зелена Планета» також уклало з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу (т. 2 а.с. 24-28) за яким ТОВ «КБ Зелена Планета» відчужило у власність ОСОБА_3 343/1000 частини незавершеного будівництва, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу 343/1000 незавершеного будівництва, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н. І., зареєстрованого в реєстрі за № 601.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження

№ 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду

від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі

№ 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18)).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов) (див, зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

Касаційний суд неодноразово наголошував, що застосування позову про оспорення правочину (ресцисорного позову) потребує не лише встановлення підстав для оспорення, але й порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду (див. постанову Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі № 229/7156/19 (провадження № 61-4283св24)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

У даній справі встановлено, що позивачі, виконавши умови договорів про оплату пайових внесків, як інвестори набули майнові права на спірні квартири.

ОК «Заміський клуб» не виконав взяті на себе зобов`язання щодо введення будинку в експлуатацію, а 22 грудня 2016 року уклав із ТОВ «КБ Зелена Планета» договір № 3-1 про спільну діяльність та передачу прав (функцій) замовника, розпорядника будівництва, за яким передав ТОВ «КБ Зелена Планета» об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , для проведення будівництва, проектування, реконструкції та введення в експлуатацію, реєстраційних дій, експлуатації та обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час розгляду справи відповідач ТОВ «КБ Зелена планета» відчужив вказаний об`єкт незавершеного будівництва відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у відповідних частках.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц).

Інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості (чи аналогічними правочинами, що підтверджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна.

Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це можна лише за умов завершення будівництва новоствореного об`єкта нерухомості відповідно вимог чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації (статті 328, 331 ЦК України).

Таким чином, оскільки після виконання умов інвестиційного договору інвестор набуває майнові права на об`єкт інвестування, які після завершення будівництва об`єкта нерухомості та прийняття його до експлуатації трансформуються у право власності інвестора на проінвестований об`єкт з необхідністю державної реєстрації інвестором такого права за собою, тому забудовник позбавлений права відчужувати об`єкт інвестування на користь будь-якої іншої особи.

Оскільки на момент укладення договорів купівлі-продажу частин незавершеного будівництва, майнові права на спірні квартири належали ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , ТОВ «КБ Зелена Планета» не мало права відчужувати вказаний об`єкт незавершеного будівництва на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Враховуючи, що будинок № 35А є об`єктом незавершеного будівництва, який не введений в експлуатацію, оспорювані договори купівлі-продажу частин незавершеного будівництва порушують права інвестора ОСОБА_1 , а тому його позовні вимоги щодо визнання їх недійсними є ефективним способом захисту його порушених прав.

Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2024 року у справі № 911/1175/18 (911/2805/23).

Колегія суддів зазначає, що у справах даної категорії предметом дослідження є не тільки обставини набуття інвестором майнових прав, а й здійснення будівництва об`єкта нерухомості.

Витребування майна (квартири) у добросовісного набувача з урахуванням положень статті 388 ЦК України є ефективним способом захисту у тих випадках, коли багатоквартирний житловий будинок завершений будівництвом та зданий в експлуатацію, а квартира (майнові пава на яку належать позивачу) перейшла у власність третіх осіб, що перешкоджає оформленню права власності позивача на таке майно шляхом його державної реєстрації.

Як неодноразово вказувала Велика Палата Верховного Суду, за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Водночас за обставинами цієї справи, враховуючи незавершеність будівництва багатоквартирного житлового будинку, не введення його в експлуатацію, витребування спірних квартир від відповідачів не буде ефективним та належним способом захисту порушених прав інвесторів.

В цьому випадку належним та ефективним способом захисту порушених прав інвесторів є вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частин незавершеного будівництва.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 216 ЦК України визначає правові наслідки недійсності правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України).

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (частина п`ята статті 216 ЦК України).

Отже, якщо правочин є оспорюваним, то такий правочин визнається недійсним судом (якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом). Натомість нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом, такий правочин не породжує будь-яких прав та обов`язків. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його вчинення, не потребує окремого судового рішення про визнання його недійсним. Суд констатує нікчемність правочину у межах розгляду конкретної справи та застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Верховний Суд у постанові від 30 липня 2025 року у цій справі, скасовуючи постанову апеляційного суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними і спрямування справи в цій частині на новий апеляційний розгляд, вказав, що «апеляційний суд обмежився лише тим, що вказав, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання недійсними нікчемних договорів які спрямовані на незаконне заволодіння майном інвестора іншими особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є неефективним способом захисту, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Колегія суддів вважає передчасними означені висновки суду апеляційної інстанції, адже апеляційний суд не констатував нікчемність правочину(нів) у межах розгляду цієї справи та не застосував наслідки недійсності нікчемного правочину за наявності таких підстав».

З огляду на положення ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що правочин, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, відповідно до частин першої, другої статті 228 ЦК України вважається таким, що порушує публічний порядок. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відтак, встановивши, що оспорювані позивачем правочини спрямовані на незаконне заволодіння належним позивачу об`єктом інвестування, суди повинні були дійти висновку про нікчемний характер таких правочинів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17).

За змістом постанови Великої Плати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості (чи аналогічними правочинами, що підтверджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна. Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це можна лише за умов завершення будівництва новоствореного об`єкта нерухомості відповідно вимог чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації (статті 328, 331 ЦК України). Отже саме інвестор є особою, яка первісно набуває право власності на об`єкт нерухомого майна, що споруджений за його кошти. Інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав та витребування своєї власності з незаконного володіння іншої особи (статті 392, 388 ЦК України). При цьому не вимагається визнання недійсними нікчемних правочинів, які спрямовані на незаконне заволодіння майном інвестора іншими особами (стаття 228 ЦК України).

Оскільки, судом встановлено і набравшими законної сили судовими рішеннями підтверджено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , кожен окремо, сплатили обумовлену інвестиційними договорами суму та набули майнові права на спірні квартири на момент укладення оспорюваних ними договорів купівлі-продажу частин незавершеного будівництва, метою укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу було незаконне заволодіння належним позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 об`єктами інвестування, то такі договори є нікчемним в силу положень ст. 228 ЦК України.

Належні позивачу ОСОБА_1 майнові права на сплачену за інвестиційним договором квартиру підтверджені набравшими законної сили рішеннями суду у цій справі, в натурі не виділена квартира на яку ОСОБА_1 набув майнові права, а відтак оспорювані договори купівлі-продажу частин незавершеного будівництва створюють ОСОБА_1 перешкоди для набуття у власність належного йому нерухомого майна. З цих підстав, суд апеляційної інстанції відхилив відповідні доводи відповідачів з посиланням на те, що ОСОБА_1 не мав права оспорювати усі договори купівлі-продажу частин незавершеного будівництва.

Оскільки законом не вимагається визнання недійсними нікчемних правочинів, які спрямовані на незаконне заволодіння майном інвестора іншими особами (стаття 228 ЦК України), не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання недійсними спірних договорів, які є нікчемними в силу вищенаведених вимог закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Сторона позивача у справі не заявляла вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Такі обставини підтверджені і в суді апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду справи (т. 5 а.с. 100-101).

При цьому, на думку колегії суддів, для відновлення порушених прав позивачів є достатнім визнанням майнових прав позивачів на спірні об`єкти нерухомого майна та визнання нікчемними оспорюваних позивачем ОСОБА_1 правочинів.

Інші доводи сторін вказаних висновків суду не спростовують, тому колегія суддів відхиляє їх як необґрунтовані.

Разом з тим, оскільки Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2025 року постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року скасовано лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними із направленням лише в цій частині на новий апеляційний розгляд, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції саме в цій частині і ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог (т. 4 а.с. 221-231).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 серпня 2022 року - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 серпня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними - скасувати, ухвали нове.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 20 лютого 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов