ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2026 року

м.Харків

справа № 642/4303/25

провадження № 22-ц/818/801/26

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Яцини В.Б., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Муренченко С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», в особі представника Шумілової Наталі Ігорівни на заочне рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2025 року, постановлене суддею Балабай С.С.,-

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року представник позивача Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» - Анохіна О.О. завернулася до Холодногірського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що між Акціонерним товариствм «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори: 14.11.2016 кредитний договір №01, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 46100 грн.; 03.08.2021 кредитний договір №601, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 18998 грн.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.03.2025 склала: 1) по кредитному договору від 14.11.2016 № 01 82059,27 грн., з яких: 46016,33 грн. заборгованість за кредитом; 36042,94 грн. заборгованість процентами; 00,00 грн. заборгованість за комісією; 2) по кредитному договору від 03.08.2021 № 601- 15272,76 грн., з яких: 9077,24 грн. заборгованість за кредитом; 2,38 грн. заборгованість процентами; 6193,14 грн. заборгованість за комісією.

Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. У задоволенні позовних щодо стягнення заборгованості по кредитному договору від 14.11.2016 № 01 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість по кредитному договору від 03.08.2021 №601 в розмірі 9079 (дев`ять тисяч сімдесят дев`ять) грн. 62 коп. та судовий збір у розмірі 225 грн. 97 коп., а у задоволенні частини позовних щодо стягнення комісії за обслуговування кредиту в сумі 6193,14 грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 01 від 14.11.2016 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що між Банком і Відповідачем було укладено у письмовій формі договір, згідно якого Відповідач отримав кредит. Відповідач зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит в порядку та строки, обумовлені договорами. Кредит наданий, а договір укладений шляхом підписання Заяви, яка містить усі суттєві умові, притаманні кредитному договору, згідно ЦК України. Факт отримання Відповідачем кредитних коштів підтверджується наданими у якості доказів матеріалами заявою, виписками по рахункам, розрахунком заборгованості. Протягом дії договору № 01 від 14.11.2016 відповідач користувався кредитними коштами, у тому числі за збільшеним кредитним лімітом неодноразово здійснював операції покупки через POS-термінал, здійснював переказ між рахунками, вносив готівкові кошти, отримував готівкові кошти, що підтверджується Випискою з особового рахунку Відповідача, яка додавалася до позовної заяви. Крім того, відсоткова ставка, розмір встановленого ліміту зазначені у доданій до позовної заяви довідці про зміну кредитного ліміту. Умова про збільшення кредитного ліміту та порядок такого збільшення зазначена у ДКБО, згоду на приєднання до якого висловив Відповідач у Заяві. Відповідач не звертався до Банку в порядку, визначеному п.4.1.5. ДКБО та не висловлював свою незгоду зі збільшенням йому кредитного ліміту.

В частині вирішення позову Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №601 від 03.08.2021 рішення суду не оскаржувалось і не переглядалось.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за кредитним договором № 01 від 14.11.2016, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»- первинних письмових (або прирівняних до них електронних) документів (меморіальних ордерів, акцептованої платіжної інструкції, виписки з банківських рахунків кредитора тощо) про виконання кредитором обов`язків за договором кредиту перерахування кредитних коштів позичальнику, що є господарською операцією, а тому має фіксуватися за змістом вказаної норми ст. 9 Закону України первинними документами. Тому за недоведеності надання кредиту позичальнику відповідачу у даній справі наявні у справі розрахунки заборгованості є безпредметними та не є достатніми доказами про наявність заборгованості, оскільки такі розрахунки є односторонніми, не узгодженими сторонами аналітичними, а не первинними бухгалтерськими документами, які є необхідними для встановлення заборгованості за договором кредиту.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 14.11.2016 ОСОБА_1 підписав заяву №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, чим підтвердив прийняття публічної пропозиції АТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 4800 грн. Розрахунковий день 20 число місяця. Платіжна дата 20 число місяця. Строк дії Кредитного ліміту, процентна ставка за користування Кредитним лімітом, розмір Мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування Кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО.

Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 01 від 14.11.2016, кредитний ліміт первинно визначено у сумі 4800 грн, кредитний ліміт неодноразово збільшувався, останнє збільшення кредитного ліміту відбулося 26.05.2023 до суми 46100,00 грн.

Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором № 01, відповідач з березня 2022 року не виконує своїх зобов`язань зі сплати позивачу щомісячних платежів і станом на 03.03.2025 має загальну заборгованість за кредитом в сумі 82059,27 грн., в тому числі: 46016,33 грн. заборгованість за тілом кредиту, 36042,94 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 00,00 грн. заборгованості за комісією.

АТ «ПУМБ» на підтвердження позовних вимог надано заяву №01 про приєднання до Договору копмлексного обслуговування фізичних осіб (а.с. 12), розрахунок заборгованості за кредитним договором № 01 від 14.11.2026 року (а.с. 25-28), довідку про збільшення кредитного ліміту по договору №01 (а.с. 24) та виписку по рахункам ОСОБА_1 (а.с. 30-37)

У заяві №01 про приєднання до Договору копмлексного обслуговування фізичних осіб зазначено, що ОСОБА_1 за вказаним договором відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано карту № НОМЕР_2 .

З долученої виписки по рахункам вбачається, що клієнт активував картку за договором №01, тобто отримав кредитні кошти. Клієнт здійснював покупки з карти та інші операції по рахунку, зокрема погашав заборгованість за кредитом.

Відповідно до п. 29 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника.

Згідно з пп. 6 п. 6 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління НБУ № 163 від 29.07.2022 надавач платіжних послуг - надавач платіжних послуг, у якому відкритий рахунок платника/отримувача/стягувача для виконання платіжних операцій. До надавачів платіжних послуг належать банки та небанківські надавачі платіжних послуг.

За п. 8 Інструкції надавач платіжних послуг платника має право виконувати платіжні інструкції платника з урахуванням сум, що надходять на рахунок платника протягом операційного дня (поточні надходження) або за рахунок наданого платнику кредиту, якщо ці умови визначено у відповідному договорі.

Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів надання відповідачу кредитного ліміту за договором №01.

З наданих банком розрахунків слід констатувати, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював фінансові операції.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 03.03.2025 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором №01 становить 82059,27 грн., з яких: 46016,33 грн. заборгованість за кредитом; 36042,94 грн. - заборгованість за відсотками.

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

П. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 визначено, що виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами у справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так і суми сплачених щомісячних процентів.

Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості та контррозрахунку відповідачем не надано.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про відсутність доказів укладення кредитного договору.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що умовами укладеного договору №01 не передбачено розмір, порядок нарахування і сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

На підтвердження позовних вимог АТ "ПУМБ" додано до позовної заяви розрахунок суми простроченої заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом за договром №01. (а.с. 25-26)

У розрахунку простроченої заборгованості за відсотками, доданому до позовної заяви, відсутня відсоткова ставка, за якою здійснено нарахування. У заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №01 також відсутні відомості щодо відсоткової ставки, мінімального платежу та інших умов кредитування.

Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) відповідачем не підписана.

Надану позивачем Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з огляду на її мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка є в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді конкретні базові відсотки за його користування, обов`язки про суму щомісячних платежів та пільговий період.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ст.81 ЦПК України) Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Ч.5 ст.177 ЦПК України визначено обов`язок позивача надати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Встановити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 за простроченими відсотками та перевірити правильність їх нарахування неможливо, а їх нарахування у відповідності до Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що відповідачем не підписана, є безпідставним.

За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача простроченої заборгованості за відсотками у сумі 36042,94 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до розрахунку (а.с. 26-28) заборгованість ОСОБА_1 станом на 03.03.2025 року за кредитним договором №01 становить 82059,27 грн., з яких: 46016,33 грн. заборгованість за кредитом; 36042,94 грн. - заборгованість за відсотками.

При цьому з розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 було погашено відсотків за користування кредитними коштами в загальному розмірі 59296,59 грн.

Отже, оскільки розмір відсотків договором не узгоджений, підстав для їх автоматичного стягнення не було.

Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів погодження сторонами розміру процентів за користування кредитом, то внесені відповідачем кошти повинні бути зараховані на погашення заборгованості по тілу кредиту.

З огляду на встановлені обставини справи, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №01 не підлягають задоволенню, оскільки сума, внесена відповідачем на погашення відсотків, що складає 59296,59 грн. перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, який становить 46016,33 грн.

Висновки суду про відмову у задоволенні позову у зв`язку із недоведенням укладення кредитного договору №01 не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст.367,369,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити частково.

Рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2025 року в оскаржуваній частині змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В частині вирішення позову Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 601 від 03.08.2021 рішення суду не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: В.Б. Яцина

О.Ю. Тичкова