Житомирський апеляційний суд
Справа №292/628/25 Головуючий у 1-й інст. Рябенька Т. С.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 292/628/25 за позовом представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на заочне рішення Пулинського районного суду Житомирської області від 15 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Рябенької Т.С. у селищі Пулини,

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», Товариство, Позивач) звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по кредитам на загальну суму 35 921,73 грн. Ця заборгованість складається із:

- вимог, які виникли на підставі договору факторингу № 24/05/2024, загальною сумою 31 164,07 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 4089,99 грн, заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, в розмірі 20 448,28 грн та процентів, нарахованим позивачем за 81 календарний день, в розмірі 6625,8 грн;

- вимог, які виникли на підставі договору факторингу № 27/05/24-Ф загальною сумою 4757,66 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) в розмірі 999,2 грн, заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, в розмірі 1651,18 грн та процентів, нарахованих позивачем за 106 календарних днів, в розмірі 2107,28 грн,

А також представник просив стягнути із відповідачки сплачений судовий збір в розмірі 2422,4 грн та 15 000 грн витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивувались тим, що 19 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна», первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3910441 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

За умовами даного договору, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати відповідачці на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти, а відповідачка зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Представник вказував, що за взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: тип кредиту - кредит, сума кредиту - 4100 грн, строк кредиту - 360 днів, з 19 серпня 2023 року по 13 серпня 2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

На підставі погоджених умов ТОВ «Лінеура Україна» надало кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачкою вказано особисто під час укладання договору.

Даний договір було укладено в електронній формі за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується через Вебсайт або Мобільний застосунок «Credit7» та підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «К003».

Оскільки ТОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідачки відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору № 2100222-1 про організацію переказу коштів від 21 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Пейтек Україна».

За інформацією ТОВ «Пейтек Україна», відповідно до зазначеного договору про переказ коштів 19 серпня 2023 року, було успішно перераховано грошові кошти у сумі 4100 грн на платіжну карту НОМЕР_1 .

Таким чином, первісний кредитор свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі.

Відповідачка у період з 19 серпня 2023 року по 24 травня 2024 року здійснила на рахунок первісного кредитора оплату тіла кредиту в розмірі 10,01 грн та оплату процентів за користування грошовими коштами в сумі 2214 грн.

24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до чинного законодавства укладено договір факторингу № 24/05/2024, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 3910441, від 19 серпня 2023 року.

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в межах строку кредитного договору у період з 25 травня 2024 року по 13 серпня 2024 року здійснено нарахування процентів за 81 календарних днів у розмірі 6625,8 грн.

25 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» змінило найменування на нове ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 3910441 від 19 серпня 2023 року у період з 19 серпня 2023 року по 24 травня 2024 року включно Первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 20 448,28 грн.

Тому до Позивача відповідно до укладеного Договору факторингу перейшло право грошової вимоги до Відповідачки за Договором № 3910441 від 19 серпня 2023 року загальна сума заборгованості склала 24 538,27 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту 4089,99 грн, заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 20 448,28 грн.

Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 3910441 строк кредиту 360 днів: з 19 серпня 2023 року по 13 серпня 2024 року. Станом на дату укладання Договору факторингу від 24 травня 2024 року № 24/05/2024, строк дії Договору № 3910441 від 19 серпня 2023 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачкою, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 24 травня 2024 року по 13 серпня 2024 року (81 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 6625,8 грн.

Отже, заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 27 074,08 грн та складається із: нарахованих процентів первісним кредитором у сумі 20 448,28 грн та процентів нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у сумі 6625,8 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним № 3910441 від 19 серпня 2023 року на загальну суму 31 164,07 грн, яка складається з: 4089,99 заборгованість за основним боргом; 20 448,28 грн заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором; 6625,8 грн заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

Крім того, 15 вересня 2023 року між ТОВ « Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна», первісний кредитор)та ОСОБА_1 був укладений договір № 7071709 про надання споживчого кредиту.

За умовами даного договору, ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується надати відповідачці на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти, а відповідачка зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Представник вказував, що за взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до пункту 1.3. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 1000 грн. Згідно з пунктом 1.4. Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

На підставі погоджених умов, викладених в пункті 2.1. Договору ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачці кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачкою було вказано особисто під час укладання Договору, тобто свої зобов`язання перед виконало у повному обсязі.

Даний договір було укладено в електронній формі за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується через Вебсайт або Мобільний застосунок «Credit7» та підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А2724».

Оскільки ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідачки відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору № ВП-087/20-П про надання послуг з переказу платежів від 08 липня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Контрактовий Дім».

За інформацією в довідці ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано грошові кошти у сумі 1000 грн на платіжну карту НОМЕР_1 .

Таким чином, первісний кредитор свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі.

Відповідачка у період з 15 вересня 2023 року по 26 травня 2024 року здійснила на рахунок первісного кредитора оплату тіла кредиту в розмірі 0, 80 грн та оплату процентів за користування грошовими коштами в сумі 2, 20 грн.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до чинного законодавства укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 7071709, від 15 вересня 2023 року.

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в межах строку кредитного договору у період з 27 травня 2024 року по 09 вересня 2024 року здійснено нарахування процентів за 106 календарних днів у розмірі 2107,28 грн.

25 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» змінило найменування на нове ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 7071709 від 15 вересня 2023 року у період з 15 вересня 2023 року по 09 вересня 2024 року включно Первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 1651,18 грн.

Тому до Позивача відповідно до укладеного Договору факторингу перейшло право грошової вимоги до Відповідачки за Договором № 7071709 від 15 вересня 2023 року загальна сума заборгованості склала 2650,38 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту 999,2 грн, заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 1651,18 грн.

Відповідно до умов строк дії п. 1.4. Договору № 7071709 строк кредиту 360 днів: з 15 вересня року по 09 вересня 2024 року. Станом на дату укладання Договору факторингу від 25 травня 2024 року № 24.05/2024-Ф, строк дії Договору № 7071709 від 15 вересня 2023 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачкою, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 27 травня 2024 року по 09 вересня 2024 року (106 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 2107,28 грн.

Отже, заборгованість з нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 3758,46 грн та складається із: нарахованих процентів первісним кредитором у сумі 1651,18 грн та процентів нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у сумі 2107,28 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним № 7071709 від 15 вересня 2023 року на загальну суму 4757,66 грн, яка складається з: 999,2 заборгованість за основним боргом; 1651,18 грн заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором; 2107,2 грн заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

Заочним рішенням Пулинського районного суду Житомирської області від 15 липня 2025 року позов задоволено повністю та вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, представник відповідачки адвокат Зачепіло З.Я. просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Представник зазначає, що жодних листів, копій позовної заяви з доданими матеріалами відповідачка від суду не отримувала, під час розгляду справи та в подальшому не знала про сам факт наявності справи.

Вважає, що суд мав би пересвідчитись та переконатися у дотриманні порядку повідомлення відповідача про місце, дату та час судового розгляду справи, чого зроблено не було, що є порушенням прав відповідачки та позбавило її можливості захищати свої права та законні інтереси, подавати докази та заперечення.

Представник вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості складений попереднім кредитором та позивачем, не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані тощо.

Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування заборгованості.

Зазначає, що наявність розрахунку заборгованості є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, правильність нарахування відсотків позивачем.

Вважає, що первісний кредитор, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукає у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які ОСОБА_1 не могла оцінити належно.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

У поданому відзиві, представник позивача, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права залишити без змін.

Також представник позивача, просить стягнути з ОСОБА_1 витати на правову допомогу у апеляційній інстанції в розмірі 8 000,00 грн.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, суд стягнув із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3910441 від 19 серпня 2023 року у розмірі 31 164,07 грн, з яких: 4089,99 грн - заборгованість за основним боргом (сумою кредиту), 20 448,28 грн - заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором, та 6625,8 грн - заборгованість за процентами, нарахованими позивачем за 81 календарний день, а також стягнув з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 7071709 від 15 вересня 2023 року у розмірі 4757,66 грн, з яких: 999,2 грн - заборгованість за основним боргом (сумою кредиту), 1651,18 грн - заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором, та 2107,28 грн - заборгованість за процентами, нарахованими позивачем за 106 календарних днів. Крім того, суд дійшов висновку про стягнення витрат на правничу допомогу до розміру 15 000,00 грн та судового збору в сумі 2422,4 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою було укладено договір № 3910441, за умовами якого позикодавець надав відповідачці грошові кошти в розмірі 4100 грн, строк кредиту 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (том 1 а.с.26-35).

Даний договір було укладено в електронній формі за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується через Вебсайт або Мобільний застосунок «Credit7» та підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «К003» (том 1 а.с.35).

Позикодавець виконав свої зобов`язання, а саме 19 серпня 2023 року передав відповідачці у власність грошові кошти в розмірі 4100 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_1 , який вона особисто вказала під час укладення договору, що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» сервісу онлайн платежів iPay.ua № 20240531 від 31 травня 2024 року (том 1 а.с.76).

24 травня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 24/05/2024, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 3910441 від 19 серпня 2023 року (том 1 а.с.77-81).

Отримавши кредит, відповідачка належним чином взяті по договору зобов`язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалась, що призвело до утворення заборгованості, яка склала 31 164,07 грн, в тому числі 4089,99 заборгованість за основним боргом; 20 448,28 грн заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором; 6625,8 заборгованості за процентами нарахованими позивачем 81 день.

Тобто, до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за зазначеним кредитним договором, що вбачається з витягу з Реєстру боржників за Договором факторингу від 24 травня 2024 року № 24/05/2024.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитним договором складає: 31 164,07 грн, з яких: 4089,99 заборгованість за основною сумою боргу, 20 448,28 грн заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором, 6625,8 грн - заборгованість за процентами, нарахованими позивачем за 81 день (том 1 а.с.40-45, 46-47).

Також, 15 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою було укладено договір № 7071709, за умовами якого позикодавець надав відповідачці грошові кошти в розмірі 1000 грн, строк кредиту 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (том 1 а.с.54-59).

Даний договір було укладено в електронній формі за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується через Вебсайт або Мобільний застосунок «Credit7» та підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А2724» (том 1 а.с.59).

Позикодавець виконав свої зобов`язання, а саме 15 вересня 2023 року переказав відповідачці у власність грошові кошти в розмірі 1000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_1 , який вона особисто вказала під час укладення договору, що підтверджується листом ТОВ «Контрактовий Дім» сервісу онлайн платежів iPay.ua № 7/4984 від 29 травня 2024 року (том 1 а.с.164-166).

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 7071709 від 15 вересня 2023 року (том 1 а.с.94-98).

Отримавши кредит, відповідачка належним чином взяті по договору зобов`язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалась, що призвело до утворення заборгованості, яка склала 4757,66 грн, яка складається з: 999,2 заборгованість за основним боргом; 1651,18 грн заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором; 2107,2 грн заборгованості за процентами нарахованими позивачем 106 днів.

Тобто, до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» перейшло право вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за зазначеним кредитним договором, що вбачається з витягу з Реєстру боржників за Договором факторингу від 27 травня 2024 року № 24.05/2024-Ф.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитним договором становить 4757,66 грн, яка складається із: 999,2 заборгованість за основним боргом; 1651,18 грн заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором; 2107,2 грн - заборгованість за процентами, нарахованими позивачем за 106 днів (том 1 а.с.65-70, 71-72).

Крім того, рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено найменування зазначеного товариства на нове найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Реєстраційні дії щодо зміни найменування позивача проведені державним реєстратором Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10 грудня 2024 року, що підтверджується відповідною Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 10 грудня 2024 року № 010062201 (том 1 а.с.113-114, 163).

За таких обставин відбулась реорганізація підприємства - позивача, внаслідок чого змінилася його назва з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», реєстраційні дані залишився попередній.

Таким чином, загальна сума заборгованості за зазначеними кредитними договорами склала 35 921,73 грн, яку відповідачка у добровільному порядку не сплатила.

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційної скарги, зауважує наступне.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі Закону), вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За статтею 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 516 ЦК України).

Суд першої інстанції правильно констатував, що 19 серпня 2023 року року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 3910441 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідачці надано 4100 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки на строк 360 днів (до 13 серпня 2024 року).

Також судом вірно встановлено, що 15 вересня 2023 року ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 7071709 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідачці надано 1000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки на строк 360 днів (до 09 вересня 2024 року).

Договори № 3910441 та № 7071709 про надання коштів на умовах споживчого кредиту підписано відповідачкою електронним підписом шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «К003» та «А2724 відповідно, у відповідності до частин 6, 8 статті 11, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

За змістом частини 13 статті 11 цього Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України.

Отже, наведене свідчить, що відповідачка ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до частини 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до пунктів 2.1 Договорів № 3910441 від 19 серпня 2023 року та № 7071709 від 15 вересня 2023 року кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 .

При цьому судом надано належну оцінку довідці ТОВ «Пейтек Україна» сервісу онлайн платежів iPay.ua № 20240531 від 31 травня 2024 року, що 19 серпня 2023 року о 12:37:17 годині ТОВ «Лінеура Україна» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № НОМЕР_1 , номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 4100 грн (а.с.76).

І довідці ТОВ «Контрактовий Дім» сервісу онлайн платежів iPay.ua № 7/4984 від 29 травня 2024 року, що 15 вересня 2023 року о 16:14 годині ТОВ «Авентус Україна» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № НОМЕР_1 , номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 1000 грн (том 1 а.с.164-166).

Доказів того, що банківська картка з відповідним номером НОМЕР_1 ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.

Виходячи з наведеного, апеляційним судом встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитних договорів та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 4100 грн по договору № 3910441 від 19 серпня 2023 року та 1000 грн по договору № 7071709 від 15 вересня 2023 року.

Відтак, вказані докази з врахуванням пунктів 2.1. кредитних договорів є достатнім для підтвердження виконання ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання за договорами № 3910441 від 19 серпня 2023 року та № 7071709 від 15 вересня 2023 року щодо надання 4100 грн і 1000 грн кредиту відповідно.

Також позивачем наданий поденний розрахунок заборгованості (карта обліку), який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості ОСОБА_1 за цими договорами.

Так, умовами договорів споживчого кредиту передбачено нарахування відсотків.

Пунктом 1.4. Договору № 3910441 від 19 серпня 2023 року визначено тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти за таких умов: стандартна процентна ставка становить 2.00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункт 1.3 цього договору (360 днів) (підпункт 1.4.1.Договору).

Періодичність платежів за сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені у Графіку платежів (пункт 1.3. Договору).

Відтак, згідно наданого розрахунку заборгованість за кредитним договором № 3910441 від 19 серпня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить: 31 164,07 грн, яка складається з: 4089,99 заборгованість за основним боргом; 20 448,28 грн заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором; 6625,8 заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».

Крім того, пунктом 1.5. Договору № 7071709 від 15 вересня 2023 року визначено тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти за таких умов: стандартна процентна ставка становить 1.99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункт 1.4 цього договору (360 днів) (підпункт 1.5.1.Договору).

За пунктом 1.5.2. цього Договору передбачена знижена процентна ставка, яка становить 0,01% в день та застосовується на таких визначених цим пунктом умовах.

Відповідно до договору факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», позивач набув статусу нового кредитора відповідачки за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19 серпня 2023 року № 3910441.

Згідно договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», позивач набув статусу нового кредитора відповідачки за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15 вересня 2023 року № 7071709.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодних первинних фінансових документів з приводу відступлення (продажу) на умовах визначених договором факторингу суму боргу перед первісним кредитором не заслуговують на увагу, оскільки позивачем надано розрахунки заборгованості, виконані станом на 24 травня 2024 року та 26 травня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Авентус Україна» щодо боргу ОСОБА_1 та витяг з реєстру боржників, зокрема, що передачі боргових зобов`язань ОСОБА_1 .

Крім того, ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Авентус Україна» не є банківськими установами, та відповідно позбавлені можливості відкривати будь-які рахунку для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не можуть.

Також, матеріали справи не містять даних про те, що відповідачка оспорювала ці договори факторингу в частині переданої позивачу вимоги за договорами про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3910441 від 19 серпня 2023 року та № 7071709 від 15 вересня 2023 року з підстав недійсності внаслідок невидачі кредиту чи припинення зобов`язання у зв`язку з повним виконанням тощо.

Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» придбало права вимог за цими договорами до ОСОБА_1 .

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Отже, з урахуванням відсутності спростування відповідачкою презумпції правомірності договору на рівні закону або судового рішення, не можливості учасників цивільних відносин на рівні того чи іншого договору здійснювати його кваліфікацію як недійсного (нікчемного чи оспорюваного), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог.

Відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Отже, посилання представника відповідачки на ту обставину, що її довірителька не була повідомлена належним чином про розгляд справи, є безпідставним та неприйнятним, оскільки в матеріалах справи містить оголошення про виклик до суду ОСОБА_2 (том 1 а.с.205).

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача адвокат Крюкова М.В. просить стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у сумі 8 000,00 грн із долученням відповідних документів.

Зокрема, адвокатом надано до суду наступні документи: - Договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року; Ордер на надання правничої допомоги Серії АН № 1915946 від 18 лютого 2026 року; Звіт про надання правничої допомоги від 17 лютого 2026 року, в якому зазначено, що правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу і подання його до суду зайняло 4 години вартістю 8000,00 грн; платіжна інструкція №8244 від 17 лютого 2026 року на суму 8000,00 грн.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції повинна містити зазначення розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правову допомогу представника позивача адвоката Крюкової М.В. в сумі 8 000,00 грн підтверджений належними та допустимими доказами.

Тому, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, час який був витрачений для цього, тощо, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання представника позивача у повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни залишити без задоволення, а заочне рішення Пулинського районного суду Житомирської області від 15 липня 2025 року без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» 8 000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді