РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар судового засідання Царенко Д.Р.,

за участю: позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представника позивача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Херсоні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації Рівненське обласне відділення Спілки вчителів-полоністів України, ОСОБА_3 про розірвання угоди стягнення матеріальної і моральної шкоди,-

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Громадської організації Рівненське обласне відділення Спілки вчителів-полоністів України, ОСОБА_3 про розірвання угоди стягнення матеріальної і моральної шкоди, у якому враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 10.04.2019 року просила суд розірвати угоду цивільно-правового характеру від 30.09.2017 року укладену між Громадською організацією Рівненське обласне відділення Спілки вчителів-полоністів України та позивачем ОСОБА_1 . Стягнути з відповідача Громадської організації Рівненське обласне відділення Спілки вчителів-полоністів України на користь позивача збитки у розмірі: 272875,00 грн., з яких: 261030,00 грн. - витрати які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; 4385,87 грн. - матеріальна шкода; 10000,00 грн. - моральна шкода. Стягнути з ОСОБА_3 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 63067,075 грн. основного боргу, 2856 грн. - 3 % річних та 10199,16 грн. - індекс інфляції, всього 76122,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30.09.2017 року між позивачем та відповідачем Громадською організацією Рівненське обласне відділення Спілки вчителів-полоністів України в особі голови Андрощук Ірини Миколаївни укладено угоду цивільно-правового характеру щодо виконання освітніх послуг пов`язаних із вступом до польських вищих навчальних закладів доньки позивача. В рахунок вказаної угоди відповідачем отримано від позивача 2000 євро. На виконання умов угоди позивач зазначає, що особисто передала відповідачу ОСОБА_3 500 та 300 євро в момент підписання угоди, про що свідчить особистий підпис відповідача на угоді. В подальшому через довірених осіб відповідача позивачем передано ще 1200 євро та 250 злотих для оформлення сертифікату на знання польської мови та 400 гривень для перекладу. Зазначені грошові кошти повинні були використані для належного виконання умов угоди від 30.09.2017 року, але зобов`язання щодо виконання освітніх послуг виконані не були належним чином з боку відповідача. Відповідач до обраного вузу позивачем відправив не діючу копію закордонного паспорта доньки позивача, окрім того, відповідачем не повідомлено позивача, що потрібно було подати й інші документи, що стало відмовою ВУЗу у прийнятті документів доньки позивача у липні 2018 року під час першої черги вступної компанії. Позивач вказує, що сама з донькою поїхали до Польщі де самостійно звернулися до деканату університету та подали належним чином всі необхідні оригінали документів, після чого вияснилось, що навчання доньки не сплачено, а відповідач перевела кошти для оплати за навчання на інший рахунок навчального закладу. Зазначені обставини привели позивача до непередбачуваних матеріальних витрат та нервового стресу, переживань, що змусило позивача звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 15.11.2018 року суддею Хайдаровою І.О. відкрито провадження у справі.

28.01.2019 року відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа надійшла в провадження судді Єпішина Ю.М.

Ухвалою від 18.02.2019 року справу прийнято до розгляду за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

10.04.2019 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог.

07.07.2020 року представником відповідачів подано відзив на позовну заяву згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Ухвалою від 07.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу досудового розгляду по суті.

Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 року «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року.

Після відновлення роботи суду, та проведення інвентаризації, розгляд справи продовжено.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі та їх представник в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд, заслухавши доводи позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно з приписами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до норми ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 30.09.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Рівненським обласним відділенням Спілки Вчителів-Полоністів України в особі голови Андрощук Ірини Миколаївни укладено Угоду цивільно-правового характеру. Угоду укладено на період з 01.01.2018 року по 01.06.2019 року.

Відповідно до ч. 1 даної Угоди, предметом угоди є: зобов`язання виконати освітні послуги, які пов`язані з вступом до польських вищих навчальних закладів: надання освітніх консультацій, підготовку та подачу документів абітурієнта до польських вузів, забезпечення їх перекладу на польську мову, візову підтримку, підготовку до проходження співбесіди.

Частиною 3 зазначеної угоди передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобов`язань згідно з чинним законодавством.

Частиною 4 угоди передбачено: п.4.3 у разі порушення однією із сторін зобов`язань за угодою, інша сторона має право розірвати її, попередивши за два тижні.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ).

Згідно ст. 81 ч. 1, 6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 361 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Частиною 4 угоди передбачено: п.4.3 у разі порушення однією із сторін зобов`язань за угодою, інша сторона має право розірвати її, попередивши за два тижні.

Суд зазначає, оскільки термін дії Угоди (з 01.06.2018 до 01.06.2019) на момент розгляду справи закінчився, а автоматичне продовження її дії не відбулося, зобов`язання між сторонами вже припинено за законом. Зважаючи на те, що неможливо розірвати договір, який вже припинив свою дію, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №910/7981/17.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення збитків, матеріальної та моральної шкоди, безпідставно отриманих грошових коштів, 3 відсотків річних та індексу інфляції у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_3 умов спірної угоди, суд зазначає наступне.

Позовні вимоги в цій частині позивач мотивує тим, що відповідачем не належним чином виконані умови угоди від 30.09.2017 року щодо виконання освітніх послуг пов`язаних із вступом до польських вищих навчальних закладів доньки позивача. Позивач зазначає, що в рахунок вказаної угоди нею було передано загалом 2000 євро, зазначені грошові кошти повинні були бути використані для належного виконання умов спірної угоди, але відповідач прийняті на себе зобов`язання не виконала належним чином, що спричинило збитки позивачу у розмірі 272875,00 гривень. Зазначені обставини призвели позивача до нервового стресу та переживань, розмір моральної шкоди позивач оцінює у 10000,00 грн. Крім того зазначає, що нею особисто відповідачу ОСОБА_3 були передані наступні кошти: 500 та 300 євро в момент підписання угоди, про що свідчить підпис відповідача на вказаній угоді, в подальшому через інших осіб позивач передала відповідачу ще 1200 євро та 250 злотих для оформлення сертифікату на знання польської мови, про що свідчить переписка у додатку «Вайбер» таким чином позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3 безпідставно отримала належні позивачу грошові кошти. Фактично мотиви позивача зводяться до неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3 умов спірної угоди від 30.09.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 Угоди від 30.09.2017 року, предметом угоди є: зобов`язання виконати освітні послуги, які пов`язані з вступом до польських вищих навчальних закладів: надання освітніх консультацій, підготовку та подачу документів абітурієнта до польських вузів, забезпечення їх перекладу на польську мову, візову підтримку, підготовку до проходження співбесіди.

Позивач фактично посилається на порушення умов, які не передбачені в тексті спірної Угоди, суд не може констатувати факт їхнього невиконання. Позивачем не доведено суду, які саме зобов`язання, визначені Угодою від 30.09.2017 року, були порушені відповідачем, оскільки відповідно до ч. 1 зазначеної Угоди, вичерпний перелік послуг є обмеженим .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є донькою позивача, фактично підтвердила обставини, викладені позивачем в позовній заяві. Твердження свідка про невиконання відповідачем зобов`язання за спірною угодою свідок мотивувала наявність порушень суто власним незадоволенням результатом та невідповідністю її особистим мріям, її покази мають характер суб`єктивних суджень, а не фактичних даних про порушення умов договору.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВС України від 31.05.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На думку суду, позивачем взагалі не доведено належними і допустимими доказами факт заподіяння відповідачем моральної шкоди, а також не доведено причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням відповідача і виникненням у позивача нервового стресу та переживань.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що нею в рахунок спірної угоди було передано грошові кошти у загальному розмірі 2000 євро, , оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивачем зазначається про передачу 500 та 300 євро відповідачу ОСОБА_3 , в момент підписання угоди, про що свідчить підпис відповідача на вказаній угоді та подальшу передачу через інших осіб грошових коштів в сумі 1200 євро та 250 злотих для оформлення сертифікату на знання польської мови, про що свідчить переписка у додатку «Вайбер». На думку позивача, зазначені кошти є безпідставно отриманими відповідачем ОСОБА_3 та підлягають поверненню позивачу.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин (розписок, банківських квитанцій тощо), що унеможливлює встановлення факту передачі зазначених сум в установленому законом порядку.

Наявні у верхньому правому куті спірної Угоди від 30.09.2017 року написи «передоплата 500» та «доплата 300» із неідентифікованими підписами не можуть вважатися належними та допустимими доказами передачі коштів. Зазначені замітки не містять відомостей про валюту платежу, а також інформації про осіб, які здійснили та прийняли ці кошти. Дані написи за своєю правовою природою не є розпискою та не підтверджують факт виконання фінансових зобов`язань позивачем.

Надані позивачем копії листування у месенджері «Вайбер» щодо передачі грошових коштів також не може бути визнано належним та допустимим доказом у справі, оскільки воно не дає змоги достовірно ідентифікувати відправника та отримувача повідомлень, не підтверджує факт реального передання коштів та не відповідає вимогам закону щодо форми укладення договору. На підставі чого вимоги позивача про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задоволенню не підлягають.

Надана позивачем копія розписки, яка не містить дати та посилань на спірну Угоду, про отримання ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 1200 євро для оплати за навчання ОСОБА_6 , не свідчить про отримання вказаних коштів відповідачем ОСОБА_3 . Крім того, умовами Угоди від 30.09.2017 року не визначено таку послугу, як сплата за навчання.

Вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат є похідними від основної вимоги про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Оскільки основна вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, відсутні правові підстави для задоволення похідних вимог, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, дійшов висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях про наявність обов`язків Відповідача, які фактично не передбачені умовами Угоди від 30.09.2017 року. Позивач заявляє про порушення зобов`язань, що знаходяться за межами предмета договору, факт їх невиконання не може бути встановлений судом у зв`язку з відсутністю обов`язків як таких, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Повний текст рішення складено 26.02.2026 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 141, 258-265, 268, 293, 294 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Громадської організації Рівненське обласне відділення Спілки вчителів-полоністів України, ОСОБА_3 про розірвання угоди стягнення матеріальної і моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Громадська організація Рівненське обласне відділення Спілки вчителів-полоністів України, , адреса: м.Рівне, вул. Чорновола, буд. 74.

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.М.Єпішин