печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Печерський районний суд м. Києва у складі: головуючого - судді Остапчук Т.В., при секретарі - Погребняк В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, в якому просив суд: - визнати бездіяльність Директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" ОСОБА_2 протиправною щодо ненадання відповіді у місячний термін на заяву ОСОБА_1 , яку подано 13 серпня 2025 року; - визнати бездіяльність Директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" ОСОБА_2 протиправною щодо неприйняття рішення у сорока п`ятиденний термін на питання викладені у заяві ОСОБА_1 , яку подано 13 серпня 2025 року; - зобов`язати Директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" ОСОБА_2 прийняти рішення та надати об`єктивну та всебічну відповідь на питання викладені у заяві ОСОБА_1 , яка подано 13 серпня 2025 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до Закону України «Про звернення громадян», Закону «Про житлово комунальні послуги» та договору про утримання будинку на електронні адреси Відповідача та , які розміщені на офіційному сайті ТОВ "Перший український експертний центр" https://www.puec.com.ua/ 13 серпня 2025 року позивачем була подана заява на ім`я директора «Про псування спільного майна багатоквартирного будинку». Станом на дату подання позовної заяви відповіді від Відповідача Позивач не тримав. З метою досудового вирішення питання відсутності відповіді на заяву від 13 серпня 2025 року на електронні адреси Відповідача та , які розміщені на його офіційному сайті https://www.puec.com.ua/.» Станом на дату подання позовної заяви відповіді від Відповідача Позивач не тримав. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлені процесуальні строки для подання заяв по суті справи. 31.12.2025 року, судом отриманого 20.01.2026 року, через додаток «Електронний суд» представник ТОВ «Перший український експертний центр» подав письмовий відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Товариство у разі надходження звернень громадян керується та дотримується Закону України «Про звернення громадян», Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, у медіа, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 р. № 348 «Про затвердження Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, у медіа» та Інструкції з діловодства у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр». Позивач стверджує, що направляв Товариству на електронні адреси та електронні звернення від 13.08.2025 року та від 20.10.2025 року. Однак, Товариство не отримувало зазначені електронні звернення. На електронну пошту та Товариства електронні звернення від 13.08.2025 року та звернення від 20.10.2025 не надходили. Також, зазначені звернення не надходили рекомендованими листами на пошту Товариства. З огляду на викладене будь-які порушення Закону України «Про звернення громадян» зі сторони Відповідача відсутні. Щодо оформлення ОСОБА_1 електронних звернень від 13.08.2025 року та від 20.10.2025 без дотримання вимог Закону України «Про звернення громадян». Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). Згідно з ч. 7 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Позивач додає до позовної заяви звернення ОСОБА_1 від 13.08.2025 року та від 20.10.2025 року, які не підписані заявником, що не відповідає вимогам ч. 7 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», якою чітко визначено, що письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. При цьому звернення ОСОБА_1 від 13.08.2025 року та від 20.10.2025 року містять скріншот підпису (фото підпису), який накладено між датою та ім`ям та прізвищем, що ледь помітно під час перегляду документів на комп`ютері та чітко видно після друку на принтері додатків 5 та 7 до позовної заяви. Накладення скріншотів підпису (фото підпису) на письмове звернення не передбачене законодавством та не відповідає вимогам ч. 7 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян». 31.12.2025 року, судом отриманого 20.01.2026 року, позивач через додаток «Електонний суд» подав відповідь на відзив, в якому вказав, відповідачем у справі є директор, а не саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», а відзив подано віж імені товариства, а тому доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства, побудовані на припущеннях і не підтверджені жодними доказами. 06.01.2026 року, судом отриманого 20.01.2026 року представник відповідача - ТОВ «Перший український експертний центр», через додаток «Електронний суд», подав письмові заперечення на відповідь на відзив, та вказав, що Відповідно до чинного законодавства України, юридична особа є самостійним суб`єктом права, який має цивільну правоздатність і дієздатність та несе відповідальність за своїми зобов`язаннями. При цьому дії директора, вчинені в межах його повноважень, є діями самої юридичної особи, а не особистими діями директора як посадової чи фізичної особи. Таким чином відповідачем по справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр». ТОВ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ ЕКСПЕРТНИЙ ЦЕНТР» прийняло житловий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 на подальшу експлуатацію та обслуговування від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК-2617». У будинку, зокрема, і квартирі Позивача, за вищевказаною адресою, Відповідачем безперебійно надавались житлово-комунальні послуги. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, а стаття 322 ЦК України наголошує на те що, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач, будучи власником майна, зобов`язаний його утримувати. тобто, щомісячно оплачувати житлово-комунальних послуг. Однак, згідно розрахунку заборгованості б/н від 05.01.2026 р. по особовому рахунку № НОМЕР_1 відкритого для здійснення запису операцій, що відображають розрахунки власника квартири АДРЕСА_2 з Товариством, станом на 05 січня 2026 року існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг на суму 37922,71 грн. Вищезазначене може свідчити про те, що позов з яким звернувся Позивач до суду не є наслідком порушення його прав, а є лише засобом для уникнення сплати боргу за житлово-комунальні послуги.А тому у задоволені позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що відповідно до Закону України «Про звернення громадян», Закону «Про житлово комунальні послуги» та договору про утримання будинку на електронні адреси Відповідача та ІНФОРМАЦІЯ_1 , які розміщені на офіційному сайті ТОВ "Перший український експертний центр" https://www.puec.com.ua/ 13 серпня 2025 року позивачем була подана заява на ім`я директора «Про псування спільного майна багатоквартирного будинку». В матеріалах справи міститься копії заяв від 13.08.2025 року, та запит від 20.10.2025 року які були адресовані директору управляючої компанії ТОВ «Перший український експертний центр» ОСОБА_2 Позивач не отримав відповідей з двух звернень від 13.08.2025 року та від 20.10.2025 року, чим порушуються його права. У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав, що ні від 13.08.2025 року ні від 20.10.2025 року запити від позивача не отримували, та позивачем не було надано доказів доставлення вказаних листів відповідачу. Частина 2 ст. 34 Конституції України гарантує, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. З матеріалів справи вбачається, що позивачк зверталася до відповідача з інформаційним запитом, керуючись Законом України «Про доступ до публічної інформації». Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Частинами 1, 2 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Згідно із ч. 4 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом. Пунктом 3.6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» визначено, що урегульованість законами України (наприклад, законами України «Про банки та банківську діяльність», «;Про державну таємницю», «;Про нотаріат», «;Про аудиторську діяльність», «;Про страхування», «;Основи законодавства України про охорону здоров`я», Податковим кодексом України, Цивільним кодексом України) відносин з приводу певних категорій публічної інформації не звільняє розпорядників інформації від обов`язку забезпечувати доступ до неї з урахуванням вимог ч. 4 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації». За змістом п. 9.5 вказаної постанови Пленуму відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. При вирішенні питання, в який момент часу цей обов`язок вважається виконаним у разі пересилання відповіді на запит поштою, суди повинні за аналогією застосовувати положення ч. 9 ст. 103 КАС України (на даний ч. 9 ст. 120 КАС України), за яким під таким моментом мається на увазі здача документа на пошту; реєстрація відповіді на запит як вихідного документа у системі діловодства розпорядника інформації не є моментом завершення перебігу згаданого строку. Якщо відповідь на запит здається на пошту разом з іншою кореспонденцією того ж виду та категорії, належним і допустимим доказом відправлення такого запиту є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття (п. 66 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270). Аналізуючи норми Закону України «Про доступ до публічної інформації», можна зробити висновок, що обов`язок розпорядника інформації, до якого направлено інформаційний запит, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення, включає і доведення змісту відповіді до заявника. З огляду на зміст такого зобов`язання відповідь на запит особи повинна бути надана чітко відповідно до поставлених питань і доведена заявника обраним ним способом: поштою або засобами електронного зв`язку. В спірних правовідносинах обов`язок повідомлення громадянина про наслідки розгляду його звернення має підтверджуватися доказами, що свідчать про надсилання (вручення) такої відповіді на адресу заявника. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 31.10.2023 у справі № 380/15723/22. Як вже зазначалося вище, позивач направив на електронну адресу відповідача запити, однак підтвердження доставлення їх адресату суду не було надано, в свою чергу відповідач у своєму відзиві зазначив, що ними не було отриманого жодного запиту з електронної адреси позивача, та слід зауважити, що у зверненнях позивач не вказує на які елетронні адреси чи поштові, будуть направлятися відповідачу, з скріншотів доставки, які надав позивач, не можна стерджувати, що саме ці запити були направленні і в свою чергу доставлені відповідачу. Частина 2 ст. 16 ЦК України визначає способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одними з таких способів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Позивач просить визнати дії відповідача протиправними, та зобовязати вчинити певні дії, проте відповідач не є органом державної влади чи місцевого самоврядування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 прийшла до наступного висновку, а саме: застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними та зобовязати вчинити певні дії, оскільки, позивачк обрала неефективний спосіб захисту, що не призведе до відновлення її немайнових прав. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні ді не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 34, 40 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії - залишити без задоволення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.В.Остапчук