справа № 489/4782/25 провадження №2/489/231/26
25 лютого 2026 року м. Миколаїв
Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
за участю секретаря судового засідання Лупової Є.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Державний ощадний банк «Україна» (далі - АТ «Ощадбанк», Банк) до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості
Посилаючись на наведені обставини, позивачі звернувся до суду про стягнення кредитної заборгованості з спадкоємця.
Відповідач правом на надання відзиву на позов не скористалася.
Ухвалою Інгульского районного суду міста Миколаєва від 19.06.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Цією ухвалою витребувано від Другої миколаївської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 04.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
У судове засідання, призначене на 19.02.2026, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги.
Направлена на адресу відповідачів судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.
Враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд з урахуванням положень статті 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи встановлено, що 17.03.2020 ОСОБА_2 звернувся до АТ «Ощадбанк» із Заявою на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеного між Банком та Клієнтом.
Отримання позичальником кредиту та користування ним позивач підтвердив випискою по картковому рахунку за період з 15.02.2023 по 08.05.2025, відкритому на ім`я ОСОБА_2 .
Виписка по рахунку, відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, є первинним документом, який підтверджує здійснені по банківському рахунку операції, а відтак належним і допустимим доказом виплати кредиту позичальнику.
12.11.2024 за вих. № 1001/02-14 нотаріальна контора повідомила АТ «Ощадбанк» про заведення спадкової справи за № 183/2024.
Із дослідженої судом спадкової справи № 183/2024 встановлено, що спадщину прийняла дружина померлого - ОСОБА_1 шляхом надання 01.04.2025 до нотаріальної контри відповідної заяви.
Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що крім неї спадкоємцем згідно статті 1261 ЦК України є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації та проживання якого їй невідоме. Інших спадкоємців немає.
Шлюбні відносини ОСОБА_1 із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 18.10.1997.
У заяві від 10.04.2025 спадкоємець ОСОБА_3 вказав, що із спадкодавцем він не проживав та із заявою протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України до нотаріуса не звертався, а тому вважається таким що не прийняв спадщину. Також йому відомо про прийняття спадщини дружиною його батька ОСОБА_1 .
Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 01.07.2025 підтверджується відсутність заповіту ОСОБА_2 .
Із спадкової справи вбачається, що свідоцтво про спадщину законом відповідачу не видавалося.
Правове обґрунтування та мотиви суду.
За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.
Згідно зі статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом наведених норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.
Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.
При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника (постанова Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 306/2000/16-ц).
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Судом досліджено спадкову справу № 183/2024, заведену до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка заведена Другою миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі претензії кредитора АТ «Ощадбанк».
Із спадкоємців, які прийняли спадщину є лише відповідач ОСОБА_1 дружина померлого, яка ознайомлена із претензією кредитора, про що свідчить відповідна відмітка на претензії АТ «Ощадбанку» від 04.11.2024, яка наявна в матеріалах спадкової справи.
Із витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва Про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні від 01.04.2025, який сформовано на запит Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою зареєстрована і відповідач ОСОБА_1 .
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 25.02.2026 на запит суду за об`єктом нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за якою був зареєстрований ОСОБА_2 на момент смерті, на праві спільної часткової власності належить відповідачу ОСОБА_1 (1/2 частка) та ОСОБА_4 (1/2 частики). Підставою набуття права власності на квартиру вказаних осіб заначено Свідоцтво про право власності, серія та номер 825, видане 15.01.2019 Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради.
Згідно відповіді №2380376 від 25.02.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого на запит суду, за РНОКПП НОМЕР_3 , який вказаний в заяві ОСОБА_2 на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 17.03.2020, в державному реєстрі відсутні відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно за позичальником ОСОБА_2 .
Враховуючи встановлені обставини, зокрема те, що свідоцтво про право на спадщину за законом відповідачу не видавалося, спадкового майна, на яке можливе звернення в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, укладеному між позичальником та АТ «Ощадбанк», не встановлено і доказів наявності такого майна позивачем суду не надано, відповідно підстави для задоволення позову відсутні.
Так як суд дійшов висновку про відмову в позові, відповідно до статті 141 ЦПК України витрати з судового збору на відповідача не покладаються.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 25.02.2026.
Суддя І.В.Коваленко