Провадження № 22-ц/812/160/26
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 лютого 2026 року м. Миколаїв

справа № 469/629/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Крамаренко Т.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про стягнення заборгованості з орендної плати, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» на рішення Березанського районного суду Миколаївської області, ухвалене 10 жовтня 2025 року під головуванням судді Гапоненко Н.О., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про стягнення заборгованості з орендної плати.

Позивачка зазначала, що їй на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0092, площею 7,4993 га та земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0154 площею 2,3527 га, що розташовані в межах території Березанської селищної ради (колишньої Калинівської сільської ради), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які вона успадкувала після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначені земельні ділянки перебували в користуванні ТОВ «Ім. К.Л. Петровського» на підставі договору оренди землі від 02 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Ім. К.Л. Петровського» та додаткової угоди до договору оренди землі № 4 від 02 квітня 2007 року.

Як вказала позивачка, 18 жовтня 2019 року вона уклала додаткову угоду до договору оренди землі № 4 від 02 квітня 2007 року з ТОВ «Південь Агро Інвест» (новим орендарем), згідно якого передав відповідачу вищевказані земельні ділянки в оренду. За умовами цієї угоди орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року; у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 4.1 додаткової угоди орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8,28% нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, що складає: ділянка № 1- 17304 грн 11 коп. за рік оренди, ділянка № 2 -5428 грн 69 коп. за рік оренди.

За твердженням ОСОБА_1 , відповідачем не виплачена орендна плата за 2022-2023 роки.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Південь Агро Інвест» заборгованiсть по оренднiй платi в загальному розмiрi 78065 грн 22 коп., яка складається з заборгованості за період з 02 вересня 2022 року по 28 травня 2025 року в сумі 43 584 грн 41 коп., а саме 18299 грн 90 коп. заборгованості по орендній платі (з урахуванням відрахованих обов`язкових податків та зборів), пені за несвоєчасну виплату орендної плати в розмiрi 18299 грн 90 коп., інфляційних втрат в розмірі 5480 грн 51 коп., 3% річних в розмірі 1504 грн 10 коп., заборгованості за період з 02 вересня 2023 року по 25 травня 2025 року в сумі 34480 грн 81 коп., а саме 18299 грн 90 коп. заборгованості по орендній платі (з урахуванням відрахованих обов`язкових податків та зборів), пені за несвоєчасну виплату орендної плати в розмiрi 11620 грн 44 коп., інфляційних втрат в розмірі 3605 грн 37 коп., 3% річних в розмірі 955 грн 10 коп.

Представник відповідача адвокат Баладига С.П. - просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказував на невірний розрахунок позивачем інфляційних втрат, через невірне застосування коефіцієнту індексації. Крім того зазначав, що до вимог про стягнення пені підлягає застосуванню позовна давність в один рік відповідно до ст.258 ЦК України. Вважав заявлені позивачем вимоги про стягнення витрат на правову допомогу неспівмірними та необґрунтованими відносно позовних вимог та з урахуванням того, що справа розглядається у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників. А тому просив суд зменшити їх до 1000 грн.

У відповіді на пояснення відповідача позивачка вважала доводи відповідача неприйнятними, оскільки в позовній заяві не ставилося питання про обчислення розміру орендної плати з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки, а ставилося питання про стягнення інфляційних втрат за час прострочення сплати орендної плати, що відповідає вимогам закону. Також зауважує, що строк позовної давності позивачкою не пропущено, оскільки позовна давність на період карантину та воєнного стану була продовжена на строк дії таких обставин.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 . заборгованiсть по оренднiй платi в розмiрi 78065 грн 22 коп, що складається з заборгованості з орендної плати за 2022 рік у розмірі 43 584 грн 41 коп., а саме 18299 грн 90 коп. заборгованість по орендній платі (з урахуванням розміру утриманих податків та зборів), інфляційні втрати - 5480 грн 51 коп., пеня 18299 грн 90 коп., 3% річних в розмірі 1504 грн 10 коп., та заборгованості з орендної плати за 2023 рік у розмірі 34480 грн 81 коп., а саме 18299 грн 90 коп. заборгованість по орендній платі (з урахуванням розміру утриманих податків та зборів), інфляційні втрати - 3605 грн 37 коп., пеня 11620 грн 44 коп., 3% річних - 955 грн 10 коп. Стягнуто з ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 1211 грн 20 коп. судового збору та 14124 грн витрат на правничу допомогу, а всього стягнуто 93400 грн 42 коп.

При ухваленні рішення суд виходив із того, що відповідачем не виплачена орендна плата за 2022, 2023 роки, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі, 3% річних, інфляційних втрат та пені. Також суд вважав підтвердженими витрати на правничу допомогу у розмірі 14124 грн.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «Південь Агро Інвест» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просило його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що п. 4.4. Договору обумовлено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/ нарахування. Однак позивач здійснює підміну визначення термінів «індексація» та «індекс інфляції». Так відповідно до посилань на п. 4.4 та п. 2.5. Договору мова йде саме про застосування коефіцієнту індексації. Відповідно до Розділу ХХ, підрозділу 6, п. 9 ПК України установлено, що індекс споживчих цін, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, застосовується із значенням 100 відсотків за 2017-2022 роки - для сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів). Аналогічний правовий висновок зазначений в постанові Верховного суду від 31.07.2019 року і справі №730/1351/18. З інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру випливає, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік становить 1,12, 2023 рік 1,051, 2022 рік 1,0 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь). Натомість позивач за 2022 рік застосовує значення коефіцієнта індексації 129,9483 % за 2023 рік 119,7016 %, що свідчить про неправильність здійснених розрахунків. Таким чином задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення індексації суд не перевірив розрахунків останньої, що призвело до безпідставного стягнення з ТОВ «Південь Агро Інвест» вказаних сум. Також зазначає, що суд першої інстанції протиправно не застосував строки позовної давності щодо сплати пені та неправомірно не зменшив розмір заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу до 1000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Дорошенко А.В. - просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Твердження апелянта щодо підміни позивачем термінів «індексація» та «індекс інфляції» не заслуговують на увагу, оскільки в позовній заяві не заявлялася вимога про стягнення орендної плати з урахуванням індексації нормативно-грошової оцінки землі, а заявлена позивачкою вимога про стягнення заборгованості з орендної плати з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення сплати орендної плати відповідає ст. 625 ЦК України. Також не заслуговують на увагу твердження відповідача щодо пропуску позовної давності за вимогою про стягнення пені, оскільки позовна давність на період карантину та воєнного стану була продовжена на строк дії таких обставин. Також зауважувала, що заперечення відповідача щодо суми судових витрат є безпідставними, оскільки ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях відповідача. Крім того просила стягнути 3028грн витрат на правничу допомогу, наданих позивачу за підготовку відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 , є власником земельних ділянок: з кадастровим номером :03:000:0092, площею 7,4993 га, кадастровим номером :05:000:0154 площею 2,3527 га, які розташовані в межах території Калинівської сільської ради (нині Березанської селищної ради) Березанського (нині- Миколаївського) району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується свідоцтвами про право власності на спадщину за законом, виданими державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 10 жовтня 2019 року, зареєстрованими в реєстрі за №1-325, 1-326 (а.с. 11,13).

02 квітня 2007 року між ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , та ТОВ «Ім. К.Л. Петровського» укладено договір оренди землі, а 26 квітня 2016 року додаткову угоду № 4 до договору оренди. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 передав ТОВ «Ім. К.Л. Петровського» в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею по 9,852 га, які знаходиться на території Кімівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

18 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Південь Агро Інвест» укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 02 квітня 2007 року, за умовами якої ТОВ «Південь Агро Інвест» прийняло на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені договором оренди землі (а.с.23-24).

Пунктами 3.1, 3.2 цієї угоди передбачено, що її укладено строком до 31 грудня 2024 року, після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

Сторонами у п.п. 4.1, 4.2 угоди визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8,28% нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає 17304,11 грн (земельна ділянка № 1), 5428,69 грн. (земельна ділянка, № 2), та із цієї суми орендарем, як податковим агентом, утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до п.4.4 договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюються з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше), при цьому коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування (в залежності від того, яка із подій сталась раніше).

Пунктом 4.5 угоди визначено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти на банківський розрахунковий рахунок орендодавця та/або виплачує через касу орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеві відділення УДППЗ «Укрпошта» шляхом надіслання на адресу орендодавця поштових переказів або в іншій формі, погодженій сторонами.

Згідно з п.4.6 угоди розмір орендної плати переглядається один раз на 7 років у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендної земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до умов п.4.7 угоди, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до п.9.1 додаткової угоди до договору оренди землі орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Пунктом 9.4 угоди, окрім іншого, встановлено, що орендар земельної ділянки зобов`язаний вчасно сплачувати всі належні за цим договором орендні платежі.

Згідно з п. 13.1 угоди за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем факту несплати орендної плати за 2022-2023 роки, а тому а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за орендною платою, інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України та передбаченої умовами договору пені у зв`язку з порушенням строку виплати орендної плати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на нижчевикладене.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про орендну землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про орендну землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 15 Закону України "Про орендну землі" орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про орендну землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 24 Закону України "Про орендну землі" передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не сплачено позивачу орендну плату за 2022 рік у розмірі 18 299 грн 90 коп. (з урахуванням розміру утриманих податків та зборів) та за 2023 рік у розмірі 18 299 грн 90 коп. (з урахуванням розміру утриманих податків та зборів).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що саме на відповідача у справі покладено обов`язок доказування відсутності вини у невиконанні зобов`язання за договором оренди землі з внесення орендної плати або ж доведення факту виконання ним цього зобов`язання.

Матеріали справи не містять заперечень відповідача на твердження позивачки щодо невиплати їй орендної плати за 2022-2023 роки та доказів її сплати ТОВ «Південь Агро Інвест» не надано.

Відсутні такі посилання і в апеляційній скарзі, оскільки її доводами є тільки невірний розрахунок інфляційних втрат та заперечення щодо стягнення пені. На думку відповідача, позивач при розрахунку мала застосувати значення коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель. Проте, такі доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до частини 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата обчислюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди земельної ділянки.

За умовами додаткової угоди від 18 жовтня 2019 зазначено, що орендна плата підлягає індексації, сторони самостійно визначити в договорі бажаний для них механізм індексації.

Отже сторони при укладанні договорів оренди домовилася, що орендна плата підлягає індексації, що свідчить про те, що орендна плата обов`язково повинна бути проіндексована із застосуванням коефіцієнту індексації для орендної плати на 01 січня року виплати/ нарахування (в залежності від того, яка подія настане раніше).

При цьому індексацію з урахуванням індексів інфляції не слід плутати з індексацією нормативно грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативно грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізм їх застосування є різними.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання зі сплати орендної плати.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання по виплаті орендної плати за 2022-2023 роки на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України слід стягнути інфляційні втрати за період з 02.09.2022 по 28.05.2025 року в сумі 5480 грн 51 коп. та 3% річних -1504 грн 10 коп. а також інфляційні втрати за період з 02.09.2023 по 28.05.2025 в сумі 3605 грн 37 коп. та 3% річних - 955 грн 10 коп.

Також суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки передбачену п. 4.7 додаткової угоди до договору оренди землі пеню за період з 02.09.2022 по 28.05.2025 року в сумі 18299,90 грн. та за період з 02.09.2023 по 28.05.2025 року в сумі 11620,44 грн. та правильно вважав, що строк позовної давності позивачкою не попущено.

Так, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч.1,2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як визначено у ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, до ухвалення судом рішення у справі 11 серпня 2025 ТОВ «Південь Агро Інвест» через систему «Електронний суд» подало додаткові пояснення у справі, в яких також заявило про застосування позовної давності до вимог про нарахування неустойки (пені).

Між тим, заява відповідача про застосування позовної давності до вимог про нарахування та стягнення пені є безпідставною, оскільки відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257 (загальна позовна давність), 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, який тривав з 02 квітня 2020 року (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020) до 1 липня 2023 року (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року).

Згідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Відповідно до Закону від 14.05.2025 року №4434-ІХ Про внесення змін до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності, строк зупинення перебігу позовної давності діяв до 04.09.2025 року.

За такого звернувшись із даним позовом до суду 28 травня 2025 року ОСОБА_1 позовна давність не була пропущена, а тому є підстави для стягнення пені у зв`язку із несплатою орендної плати за 2022, 2023 рік, зауважень щодо розміру нарахувань відповідач не надав.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Зокрема, за змістом частин 1 - 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як передбачено частинами 1 - 5, 8 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представництво ОСОБА_1 здійснювала адвокат Дорошенко А.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 26 березня 2025 року та додаткових угод від 28 травня 2025 року, від 05 вересня 2025 до договору про надання правової допомоги від 26 березня 2025 року № 12/25 (а.с. 35-37).

Відповідно до розділу 5 цього договору отримання винагороди адвоката за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.

Адвокатом Дорошенко А.В. на виконання договору від 26 березня 2025 року та додаткових угод від 28 травня 2025 року, від 05 вересня 2025 до договору було надано наступні послуги: надання консультації та узгодження правової позиції 1 година 1168 грн, складання адвокатського запиту 0,5 години 584 грн, складання позовної заяви до суду, оформлення та виготовлення копій документів 8 годин 9344 грн, ознайомлення з додатковими поясненнями відповідача 0,5 години 605 грн 60 коп., складання відповіді на пояснення 2 години 2422 грн 40 коп. Всього було надано послуг, на загальну суму 14124 грн., що підтверджується актами приймання-передачі виконаної роботи від 28 травня 2025 року та від 05 вересня 2025 року.(а.с. 38,58).

Гонорар адвокату Дорошенко А.В. в сумі 11096 грн 00 коп. та в сумі 3028 грн. ОСОБА_1 були перераховані 28 травня 2025 року та 05 вересня 2025 року згідно квитанцій до прибуткового касового ордера № 13 та № 23 (а.с. 39, 59).

Розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, вважав, що заявлена позивачем сума компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 14124 грн. підтверджена належними доказами, надані послуги є необхідними та обґрунтованими та відповідачем не доведено несвімірність таких витрат.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зменшення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що в цій частині апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, на думку колегії суддів, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу розмірі 14124 грн. не відповідають ступеню складності справи, яка відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, часу, витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому є підстави для зменшення розміру цих витрат, що підлягає розподілу між сторонами до 5000 грн.

Відзив ОСОБА_1 , поданий представником адвокатом Дорошенко А.В. на апеляційну скаргу, містить клопотання про відшкодування 3028 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Зі змісту цього клопотання та акту приймання-передачі від 12 грудня 20245 року про надання правової допомоги згідно договору №12/25 від 26 березня 2025 року та додаткової угоди № 3 від 12 грудня 2025 року слідує, що вказані витрати стосуються вартості наданих адвокатом послуг: ознайомленням з апеляційною скаргою та складанням відзиву на апеляційну скаргу.

Вирішуючи дане клопотання колегія суддів звертає увагу на складність та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) у суді апеляційної інстанції; той факт, що адвокат Дорошенко А.В. надавала послуги позивачу при зверненні із позовом до суду, тому ознайомлення зі змістом апеляційної скарги та складання відзиву на неї не могли потребувати значного часу, а більшість доводів є аналогічними доводам відповіді на додаткові пояснення відповідача, колегія суддів вважає достатнім та розумним відшкодування ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 1000 грн.

Оскільки вимоги апеляційної скарги про стягнення витрат на правову допомогу, надану в суді першої інстанції, задоволені частково, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результати апеляційного перегляду, оскільки позов задоволено у повному обсязі а вимога про стягнення витрат на правову допомогу не є позовною вимогою, відсутні підстави для відшкодування судових витрат апелянту.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» задовольнити частково.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2025 року в частині стягнутих витрат на професійну правничу допомогу та загальної суми стягнення змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (, місцезнаходження: 57440, Миколаївська область, Миколаївський район, с.Калинівка, вул. Центральна, 1) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) борг за договором оренди землі у сумі 78065 грн 22 коп., у тому числі заборгованість з орендної плати за 2022 рік у розмірі 43 584 грн 41 коп., а саме заборгованість по орендній платі 18299 грн 90 коп. (з урахуванням розміру утриманих податків та зборів), інфляційні втрати 5480 грн 51 коп., пеня 18299 грн 90 коп., 3% річних 1504 грн 10 коп., та заборгованість з орендної плати за 2023 рік у сумі 34 480 грн 81 коп., а саме: заборгованість по орендній платі 18299 грн 90 коп., інфляційні втрати 3605 грн 37 коп., пеня 11620 грн 44 коп., 3% річних 955 грн 10 коп., а також судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн (п`ять тисяч гривень) 00 коп., усього стягнути 84 276 (вісімдесят чотири тисячі двісті сімдесят шість гривень) 42 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 1000 грн (одну тисячу гривень) 00 коп. відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Т.В. Крамаренко

Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 24 лютого 2026 року