Справа № 291/1227/25
Провадження №2-з/291/1/26
У Х В А Л А

іменем України

19 лютого 2026 року селище Ружин

Суддя Ружинського районного суду Житомирської області Митюк О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Ружинського районного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства.

В межах розгляду даної справи позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 , що здійснюється у виконавчому провадженні №79340205 на підставі судового наказу №291/998/25 від 12.09.2025 до часу набрання у справі про оспорювання батьківства остаточного рішення суду законної сили.

Дослідивши матеріали , суд приходить до наступних висновків.

Однією із засад, на якій ґрунтується цивільне процесуальне законодавство, є обов`язковість виконання судового рішення (п. 7, ч. 3ст. 2 ЦПК України).

За змістом ст. 149,150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік заходів забезпечення позову наведений уст. 150 ЦПК України.

Пунктом 6 частини 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа. Тобто, такий вид забезпечення як зупинення стягнення, може бути застосований для забезпечення позову лише при оскарженні виконавчого документа, що не є предметом спору в даному випадку.

Саме по собі забезпечення позову покликано створити належні умови для виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог, на стадіях судового розгляду, а не в процесі виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно усталеної судової практики не допускається забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень.

Так, у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 червня 2023 року у cправі № 925/731/18 вказано, що «не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Крім того, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 908/309/21, від 04.11.2021 у справі № 907/416/21, від 24.06.2021 у справі № 310/9167/20, від 12.01.2023 у справі № 334/9179/21)».

Зупинення стягнення на підставі виконавчого документу фактично призведе до зупинення виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, що є порушенням прав дітей на належне матеріальне утримання.

Окрім того, стаття 34 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав обов`язкового та можливого зупинення державним виконавцем виконавчого провадження.

Так, відповідно до п. 2, ч. 1ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій уразі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Аналогічні види забезпечення позову містяться в пунктах 5, 6 ч. 1ст. 150 ЦПК України.

Тобто, при застосуванні або Закону України «Про виконавче провадження», або ст. 150 ЦПК України наступають ті самі правові наслідки, які перешкоджають подальшому вчиненню дій з виконавчого провадження.

Тобто законодавством чітко визначено обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме: питання про зупинення виконавчого провадження вирішується державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

Разом із тим, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» особа не позбавлена можливості звернутись до державного (приватного) виконавця із заявою про відкладення проведення виконавчих дій.

Таким чином, правом зупинення виконавчого провадження та відкладення проведення виконавчих дій на підставі Закону України «Про виконавче провадження», наділений виключно виконавець і вирішення такого питання до компетенції суду не входить.

Зважаючи на викладене, суд висновує, що заява ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, є необґрунтованою, оскільки суперечить главі 10 Цивільного процесуального кодексу України, направлена не на вжиття заходів забезпечення позову, а на зупинення виконання судового рішення, що не може вважатись законним.

Спосіб забезпечення позову, який обраний позивачем, не відповідає вимогам закону та фактично зупиняє виконання судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили.

В підсумку, вказана заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.4,149-153,260 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИЛА :

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили разом з її підписанням і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області О. В. Митюк