У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2026 Справа №607/17874/25 Провадження №2-з/607/19/2026

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківська О. Я., ознайомившись із заявою представника позивачів - адвокатки Кость Ярини Романівни про забезпечення позову у цивільній справі № 607/17874/25 заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д., Тернопільської міської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання права користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А :

У провадженні судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області О. Я, Герчаківської перебуває цивільна справа № 607/17874/25 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д., Тернопільської міської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання права користування земельною ділянкою.

19 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника позивачів - адвокатки Кость Я. Р. про забезпечення позову у цивільній справі № 607/17874/25.

У заяві про забезпечення позову представник позивачів - адвокатка Кость Я. Р. просить вжити заходи забезпечення позову, а саме:

1.накласти арешт на земельну ділянку площею 15,26 га (кадастровий номер :04:003:0212), в АДРЕСА_1 , право комунальної власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Тернопільською міською радою.

2.заборонити Тернопільській міській раді вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 15,26 га (кадастровий номер :04:003:0212), в АДРЕСА_1 , зокрема відчуження, здачі в оренду (суборенду), вчиняти будь-які інші договори, підписувати акти та будь-які інші документи щодо земельних ділянок.

3.заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 15,26 га (кадастровий номер :04:003:0212), в АДРЕСА_1 ;

4.накласти арешт на земельні ділянки, які використовуються: ОСОБА_1 - земельна ділянка по АДРЕСА_2 , площею 0,06 га, для ведення садівництва; ОСОБА_2 - земельна ділянка по АДРЕСА_3 , площею 0,06 га, для ведення садівництва; ОСОБА_3 - земельна ділянка по АДРЕСА_4 , площею 0,06 га, для ведення садівництва; ОСОБА_4 - земельна ділянка по АДРЕСА_5 , площею 0,06 га, для ведення садівництва, що входять до загальної площі земельної ділянки, з кадастровим номером :04:003:0212, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , сформованої з ділянки, наданої у постійне користування Садівничому товариству робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д.

5.заборонити Тернопільській міській раді вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею: 15,26 га (кадастровий номер :04:003:0212), в АДРЕСА_1 , зокрема відчуження, здачі в оренду (суборенду), вчиняти будь-які інші договори, підписувати акти та будь-які інші документи щодо земельних ділянок.

6.заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею: 15,26 га (кадастровий номер :04:003:0212), в АДРЕСА_1 , право комунальної власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Тернопільською міською радою.

В обґрунтування поданої заяви представник позивачів - адвокатка Кость Я. Р. зазначила, що вмежах земельної ділянки Садівничого товариства, площею 24,16 га, за адресою вул. Генерала Тарнавського-Київська, в місті Тернополі, члени цього товариства мають виділені земельні ділянки, що підтверджується планом-схемою. Позивачі являються власниками паїв в пайовому фонді Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д., що підтверджується сертифікатами про право власності на пай члена цього садівничого товариства.

15 вересня 2023 року рішенням Тернопільської міської ради № 8/31/24 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації частини території земель м. Тернопіль за адресою вул. Київська-вул. Мирона Тарнавського-вул. Володимира Великоговул. Овочева» вирішено: затвердити технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель, в межах об`єкту проведеної інвентаризації земельної ділянки, загальною площею 17,2128 га, за адресою АДРЕСА_1 ; на підставі затверджених матеріалів проведеної інвентаризації внести інформацію до Державного земельного кадастру про земельну ділянку комунальної власності, площею 17,2128 га, за адресою АДРЕСА_1 ; провести державну реєстрацію земельної ділянки (кадастровий номер :04:003:0195), площею 17,2128 га, за адресою АДРЕСА_1 речового права комунальної власності територіальної громади.

19 квітня 2024 року рішенням Тернопільської міської ради № 8/38/121 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки в натурі (на місцевості) в межах об`єкту проведеної інвентаризації за адресою АДРЕСА_1 » міська рада вирішила дати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною, площею 17,2128 га (кад. номер :04:003:0195), в межах об`єкту проведеної інвентаризації земельної ділянки на дві окремі земельні ділянки, площею 15,26 га та 1,9528 га, без зміни їх цільового призначення за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільської міської ради від 25 жовтня 2024 року № 8/43/94 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки в межах об`єкту проведеної інвентаризації за адресою АДРЕСА_1 » міська рада вирішила: затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, площею 17,2128 га (кадастровий номер :04:003:0195), в межах об`єкту проведеної інвентаризації земельної ділянки на дві земельні ділянки площами: 15,26 га (кадастровий номер :04:003:0212) та 1,9528 га (кадастровий номер :04:003:0211), без зміни їх цільового призначення за адресою АДРЕСА_1 ; в місячний термін оформити право комунальної власності на новосформовані земельні ділянки та вчинити дії щодо їх державної реєстрації, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Зміст рішень Тернопільської міської ради № 8/31/24 від 15 вересня 2023 року, № 8/38/121 від 19 квітня 2024 року, № 8/43/94 від 25 жовтня 2024 року підтверджує, що відповідачем - Тернопільською міською радою вчинені дії, спрямовані на зміну правового статусу земельної ділянки Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д., площею 24,16 га, та виділених земельних ділянок в користування членам Садівничого товариства, в тому числі земельних ділянок площею по 0,06 га, які перебувають в користуванні позивачів. Дії Тернопільської міської ради спрямовані на розпорядження спірною земельною ділянкою з метою передання прав на таку земельну ділянку (її частин) іншими особами, під час розгляду цієї справи судом, предметом позову у якій є визнання права користування земельною ділянкою, а також визнання недійсними рішень Тернопільської міської ради. Вказані обставини свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову в цій справі, зважаючи на описані дії та прийняті рішення відповідачем Тернопільською міською радою, а також юридичні та фактичні наслідки таких дій та рішень, невжиття яких унеможливить виконання рішення суду в цій справі, у разі задоволення позову, зокрема внаслідок передання прав на таку земельну ділянку (її частин) іншими особами, поновлення порушених прав члена кооперативу та користувачів земельних ділянок, за захистом яких подано позову до суду, стане неможливим.

Представник позивачів наголошує, що предметом позову у справі є: визнати за ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , площею 0,06 га, для ведення садівництва; за ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_3 , площею по 0,06 га, для ведення садівництва; за ОСОБА_3 право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_4 , площею 0,06 га, для ведення садівництва, за ОСОБА_4 право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_5 , площею 0,06 га, для ведення садівництва, що входять до загальної площі земельної ділянки, наданої у постійне користування Садівничому товариству робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д., площею 15,26 га, з кадастровим номером :04:003:0212, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у випадку задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано із збереженням вказаної земельної ділянки.

Виходячи із вищенаведеного, адвокатка Кость Я. Р. вважає, що невжиття заходів до забезпечення позову може ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду, оскільки в разі вчинення Тернопільською міською радою передачі майна третім особам, його відчуження, зміни конфігурації (поділу), можливої передачі речових прав на майно іншим особам, буде неможливим захист або поновлення прав та законних інтересів позивачів в межах одного судового провадження без нових звернень позивача до суду із заявами про доповнення підстав позову, зокрема, новими обставинами, так і до інших судових органів з відповідними позовами.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає вимогам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Отож, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд доходить до таких висновків.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будьякій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріальноправових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільнопроцесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Пункт 6 вказаної Постанови містить роз`яснення про те, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі № 487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Так, зі змісту заяви та матеріалів позову встановлено, що між сторонами виник спір з приводу визнання права користування земельними ділянками, які, як стверджує сторона позивача, знаходяться вмежах земельної ділянки Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д., площею 24,16 га, за адресою вул. Генерала Тарнавського-Київська, в місті Тернополі, де позивачі являються власниками паїв в пайовому фонді цього Садівничого товариства, що підтверджується сертифікатами про право власності на пай.

Прийняття органом місцевого самоврядування рішень № 8/31/24 від 15 вересня 2023 року, № 8/38/121 від 19 квітня 2024 року, № 8/43/94 від 25 жовтня 2024 року, на думку сторони позивача, підтверджує, що Тернопільською міською радою вчинені дії, спрямовані на зміну правового статусу земельної ділянки Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д., площею 24,16 га, та виділених земельних ділянок в користування членам Садівничого товариства, в тому числі земельних ділянок площею по 0,06 га, які перебувають в користуванні позивачів, з метою передання прав на таку земельну ділянку чи її частину іншим особам, а тому є підстави для забезпечення позову.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, а тому рішення, на які покликається сторона позивача є процедурними документами, які мають результатом формування земельних ділянок площами: 15,26 га, кадастровий номер :04:003:0212, та 1,9528 га, кадастровий номер :04:003:0211, без зміни їх цільового призначення, за адресою АДРЕСА_1 ; оформлення права комунальної власності на новосформовані земельні ділянки, їх державну реєстрацію.

Ця процедура закінчилася у 2024 році, і з того часу суду не представлено інформації про те, що органом місцевого самоврядування надавалися дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок іншим особам за адресою, на яку покликається сторона позивача, що в межах земельних ділянок з кадастровими номерами :04:003:0212 та :04:003:0211, формувалися нові земельні ділянки, як і відсутні рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером, відмінним від вищевказаних.

Щодо накладення арешту на земельні ділянки позивачів, то суд звертає увагу на те, що необхідність арешту цього майна також має бути обґрунтована, чого стороною позивача зроблено не було. Право користування земельною ділянкою підлягає встановленню в судовому порядку і є предметом виниклого спору, який судом наперед не вирішується.

Відтак, обґрунтовані припущення адвокатки Кость Я. Р. про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, не може розглядатися судом як доведена обставина, яка є беззаперечною підставою для забезпечення позову в спосіб, який викладено у заяві про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 726/822/21.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття таких заходів призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд виснує, що представником позивача не доведено обставин, дій чи вчинків відповідачів, які б свідчили, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому відсутні підстави для застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту та встановлення заборони на вчинення дій.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріальноправових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року в справі № 755/5333/20, провадження №6117180св20, вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 1290гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

За встановлених обставин, оскільки представником позивача не наведено достатніх підстав для застосування забезпечення позову, а також не надано належних і достовірних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивачів - адвокатки Кость Я. Р. про забезпечення позову у цивільній справі № 607/17874/25.

Керуючись ст.ст. 149153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

У задоволенні заяви представника позивачів - адвокатки Кость Ярини Романівни про забезпечення позову у цивільній справі № 607/17874/25 заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д, Тернопільської міської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання права користування земельною ділянкою відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О. Герчаківська