Провадження № 22-ц/801/439/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач: Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 рокуСправа № 127/25442/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА»,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Зачепіло Зоряною Ярославівною, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Сичука М. М. в місті Вінниця, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення,-

в с т а н о в и в:

14.08.2025 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8457879 від 06.11.2024 в розмірі 83 520 грн. 00 коп., з яких: 38 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 45 520 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками.

Позов мотивовано тим, що 06 листопада 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 шляхом обміну електронними повідомленнями та акцепту умов, підписаних відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», укладено Договір № 8457879 про надання споживчого кредиту.

Згідно з п.1.21.4 Договору, загальна сума кредиту становила 30 000,00 грн., строк кредитування 360 днів, початок 06.11.2024 року. Повернення кредиту та процентів здійснюється відповідно до Графіка платежів, що є додатком №1 до Договору. Датою остаточного погашення основної суми кредиту, процентів та комісії визначено 06.12.2024 року.

Відповідно до п.п.1.4.1 Договору, Кредитодавець має право, але не обов`язок, надавати Споживачу пропозицію щодо продовження строку кредиту або збільшення суми кредиту через Особистий кабінет/мобільний застосунок CreditPlus.

07 листопада 2024 року між сторонами укладено додаткову угоду в електронній формі, відповідно до якої сума кредиту збільшена на 8 000,00 грн., а п.1.3 Договору викладено в новій редакції: загальна сума кредиту становить 38 000,00 грн. Також змінено строк повернення кредиту, що відображено у таблиці, доданій до додаткової угоди.

Кредитодавець на виконання умов Договору перерахував позичальнику кредитні кошти у сумі 38 000,00 грн. на банківську картку з номером НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою фінансової компанії.

Позичальник свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала, допустивши прострочення грошових зобов`язань, що стало причиною звернення до суду.

Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 8457879, станом на 13.05.2025 року у відповідачки існує заборгованість у розмірі 83 520,00 грн., яка складається з: 38 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 45 520,00 грн заборгованість за процентами.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року позов задоволено: стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» заборгованість за кредитним договором № 8457879 від 06.06.2024 року в загальному розмірі 83 520,00 гривень (вісімдесят три тисячі п`ятсот двадцять гривень 00 копійок), яка складається із заборгованості за кредитом 38 000,00 грн. та заборгованості по відсотках 45 520,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що наявність кредитних правовідносин між відповідачем позивачем знайшла своє підтвердження: було укладено кредитний договір в електронній формі, який містить усі істотні умови, підписаний з використанням електронного ідентифікатора, до нього була укладена додаткова угода, позивачем надано докази перерахування обумовлених в договорі споживчого кредиту коштів в розмірі 38 000 грн на рахунок відповідачки: банківську картку з номером НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою фінансової компанії. Проценти нараховані позивачем з дотриманням умов кредитного договору № 8457879 від 06.11.2024 року, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч 1. ст. 625 Цивільного кодексу України, їх розмір є обґрунтованим та законним. Враховуючи, що відповідач належним чином не виконала обов`язку за договорами, що підтверджується розрахунками заборгованості, не надала суду доказів на спростування вказаної заборгованості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 діючи через свого представника адвоката Зачепіло З. О., подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом, який підтверджує наявність чи відсутність заборгованості відповідачки, позивачем не надані первинні бухгалтерські документи, які б це підтверджували;

-позивачем не надано доказів зарахування коштів на рахунок відповідачки;

- суд не звернув уваги, що договір кредиту містить несправедливі умови, що призвели до надмірного нарахування процентів та що є порушенням ЗУ «Про споживче кредитування».

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Право вирішувати про перехід до розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін належить до компетенції апеляційного суду (частина 3 статті 369 ЦПК України), в даній справі апеляційний суд не вбачає такої необхідності.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступне:

-06 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 шляхом обміну електронними повідомленнями та акцепту умов, підписаних відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», укладено Договір №8457879 про надання споживчого кредиту (а. с. 20-30).

Згідно з п.1.21.4 Договору, загальна сума кредиту становила 30 000,00 грн., строк кредитування 360 днів, початок 06.11.2024 року. Повернення кредиту та процентів здійснюється відповідно до Графіка платежів, що є додатком №1 до Договору. Датою остаточного погашення основної суми кредиту, процентів та комісії визначено 06.12.2024 року.

Відповідно до п.п.1.4.1 Договору, Кредитодавець має право, але не обов`язок, надавати Споживачу пропозицію щодо продовження строку кредиту або збільшення суми кредиту через Особистий кабінет/мобільний застосунок CreditPlus.

Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору Знижена процентна ставка 0,90 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживачу межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Стандартна процента ставка становить 1,00 % в день від суми кредиту, застосовується: - у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.1.5.1. договору для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1 - 4.6 цього договору; - у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України ( п.1.5.2.).

-07 листопада 2024 року між сторонами укладено додаткову угоду в електронній формі, відповідно до якої сума кредиту збільшена на 8 000,00 грн., а п.1.3 Договору викладено в новій редакції: загальна сума кредиту становить 38 000,00 грн. Також змінено строк повернення кредиту, що відображено у таблиці, доданій до додаткової угоди (а. с. 35-37).

- кредитодавець на виконання умов Договору перерахував позичальнику кредитні кошти у сумі 38 000,00 грн. на банківську картку з номером НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою фінансової компанії (а.с.46);

-згідно розрахунку заборгованості, станом на 13.05.2025 року за ОСОБА_1 за кредитним договором № 8457879 від 06.11.2024 року рахується заборгованість в розмірі 83 520,00 гривень (вісімдесят три тисячі п`ятсот двадцять гривень 00 копійок), яка складається із заборгованості за кредитом 38 000,00 грн. та заборгованості по відсотках 45 520,00 грн (а. с. 41 45).

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору(ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних данихособою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Як вбачається із матеріалів справи, 06.11.2024 року позичальник ОСОБА_1 , уклала договір про надання споживчого кредиту № 8457879 підписавши його електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «С7076», перед підписання Договору ОСОБА_1 ознайомилася з паспортом споживчого кредиту, підписавши його електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «GV3111» (а. с. 31-33), тобто погодила умови кредитування та уклала кредитний договір, відповідно до умов якого отримала 30 000 грн, строк кредитування 360 днів, стандартна процента ставка становить 1,00 % в день від суми кредиту, застосовується: - у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.1.5.1. договору для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1 - 4.6 цього договору; - у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України.

07 листопада 2024 року між сторонами укладено додаткову угоду в електронній формі, відповідно до якої сума кредиту збільшена на 8 000,00 грн., підписана ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «С3149».

Факт перерахування відповідачці на картку НОМЕР_1 (яка була нею зазначена в кредитному договору ) коштів в розмірі 38 000 грн підтверджується довідкою фінансової компанії ТОВ «ПЕЙТЕК».

Отже, кошти були перераховані на картку відповідачки та банк-емітент, який видав цю картку, є відмінним від позивача, тому позивач як фінансова установа не має доступу до виписки про рух коштів по рахунку та інформації про належність картки тій чи іншій особі.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що доказом розміру заборгованості за кредитним договором є виписка про рух коштів по рахунку, а не розрахунок заборгованості, - є невірним, а наведені в апеляційній скарзі висновки Верховного Суду стосувалися справ, де кредиторами виступали банки-емітенти, які мають і зобов`язані надати виписку про рух коштів по рахунку, а відтак ці правові позиції не є релевантними до даної справи, оскільки в справі яка розглядається грошові кошти були надані фінансовою установою шляхом перерахунку на банківську картку, емітентом якої є відмінна від кредитора банківська установа.

Відтак суд першої інстанції вірно виснував, що факт укладення кредитного договору та перерахунку коштів є доведеним, натомість доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують парильного висновку суду першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в даній справі саме відповідачка, заперечуючи отримання коштів, чи суму заборгованості, мала би надати докази на спростування тверджень позивача, адже обов`язок доказування передбачає не лише обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги (частина 1 статті 81 ЦПК України), а саме відповідач є (чи не є ) держателем картки, на яку були зараховані кошти.

Надуманим є і твердження апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору містять несправедливі умови по нарахуванню процентів.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до приписів частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику)грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду і якості. За договором позики позикодавець має право отримати від позичальника проценти в обумовленому договором розмір або на рівні облікової ставки НБУ (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статі 1048 ЦК України).

Відповідно до частини 5 статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (статтю 8 було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023) та з урахуванням пункту 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України цього Закону, з 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.

У справі що розглядається договір про надання споживчого кредиту укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 06 листопада 2024 року та стандартна процента ставка становить 1,00 % в день від суми кредиту, застосовується: - у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.1.5.1. договору для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1 - 4.6 цього договору; - у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України ( п.1.5.2.).

Відтак умови укладеного між сторонами кредитного договору не суперечать приписам ЗУ «Про споживче кредитування», а тому твердження в апеляційній скарзі про несправедливі умови визначення процентів за користування кредитом є голослівним.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_1 не містить доводів, які б спростовували ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 7 листопада 2025 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, то судові витрати ОСОБА_1 , понесені у суді апеляційної інстанції, слід залишити за нею. Доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції позивачем матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником адвокатом Зачепіло Зоряною Ярославівною, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк