ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м.Суми

Справа №589/5298/24

Номер провадження 22-ц/816/1636/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Щербаченко М. В. (суддя-доповідач), Собини О. І. , Сидоренко А. П. ,розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2025 року у складі судді Курбанової А.Р., ухваленого в місті Шостка Сумської області,

у цивільній справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

14 листопада 2024 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з указаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачка звернулася до нього з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву № б/н від 31.01.2008 року та приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, яка діяла на дату підписання заяви. 31.01.2008 року вона також підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». На підставі указаної Анкети-заяви відповідачці відкрито картковий рахунок, видано кредитну карту тип «Універсальна» зі строком дії 12/11, установлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 33 000 грн. Після спливу строку дії першої картки відповідачка для можливості користування рахунком додатково отримала кредитну карту «Універсальна» зі строком дії 11/15, кредитну карту «Універсальна» зі строком дії 11/17, кредитну карту «Універсальна GOLD» зі строком дії 04/18, кредитну карту «Універсальна GOLD» зі строком дії 07/21. У процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки 40,8%.

Також відповідачка ОСОБА_2 30.07.2021 року підписала на планшеті Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, якою погодила використання ОТР пароля в якості простого електронного підпису. Отримала додаткову кредитну картку «Універсальна GOLD» зі строком дії 08/25, та погодила інші істотні умови користування кредитним рахунком.

У подальшому 20.10.2023 року відповідачка підписала за допомогою ОТР паролю додаткову угоду №SAMDNS724_01 до Кредитного договору від 20.10.2023 року, якою сторони погодили зміни умов кредитного договору, зокрема строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дня укладення цієї додаткової угоди; процентна ставка 12% річних; мінімальний платіж зменшено до 1% від заборгованості.

Внаслідок неналежного виконання позичальницею своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 31.01.2008 року станом на 24.09.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 35 867 грн 85 коп., яка складається із: 31 222 грн 09 коп. заборгованості за тілом кредиту, 4645 грн 76 коп. заборгованості за простроченими відсотками, яку позивач і просив стягнути на свою користь.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2025 року у позові відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що банк як на підставу своїх позовних вимог про стягнення заборгованості, у тому числі щодо розміру та порядку її нарахування посилався, зокрема на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який не містить підпису відповідачки, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 31.01.2008 року шляхом підписання ОСОБА_2 анкети-заяви. Підписані в подальшому відповідачкою заяви від 30.07.2021 року, 20.10.2023 року та додаткова угода від 20.10.2023 року містять інформацію щодо умов кредитування для різних кредитних карток, а тому суд не може розцінювати їх як додаткові угоди до спірного правочину. Таким чином, зміст укладеного сторонами договору викладено в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування, які підписані відповідачкою 31.01.2008 року. За умовами укладеного договору строк кредитування закінчився після закінчення строку дії картки, виданої відповідачці, тобто після 31.12.2011 року. Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що ОСОБА_2 після встановленого строку внесла в рахунок повернення кредиту коштів більше, ніж нею отримано та підлягало сплаті відповідно до умов договору б/н від 31.01.2008 року. З урахуванням зазначеного, суд виснував про відсутність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами, оскільки фактично отримані позичальником за вказаним кредитним договором кошти повернуті банку в повному обсязі.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

22 січня 2026 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» через електронний кабінет подало апеляційну скаргу в електронній формі, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежне дослідження доказів, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі; стягнути з відповідачки судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка була належним чином повідомлена про умови кредитування, повернення кредитних коштів, нарахування відсотків та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань. Виписка з особового рахунку клієнта банку підтверджує, що відповідачка здійснювала зняття готівки та часткові погашення заборгованості. Суд не врахував, що станом на день закінчення терміну дії картки № НОМЕР_1 (31.12.2011 року) була наявна заборгованість за кредитним договором, проте відповідачка продовжувала користуватися кредитними коштами та погашати заборгованість, отримавши в подальшому кредитні картки № НОМЕР_2 зі строком дії до 11/15, № НОМЕР_3 зі строком дії до 04/18, № НОМЕР_4 зі строком дії до 07/21. На момент завершення строку дії указаних карток обліковувалась заборгованість, докази погашення якої відсутні. При цьому, всі картки, якими користувалася відповідачка обліковуються на одному рахунку. В подальшому відповідачка підписала 30.07.2021 року Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, якою погоджені істотні умови користування кредитної карткою. На момент підписання указаної заяви заборгованість ОСОБА_2 становила 3964 грн 07 коп.

З огляду на зазначене, заявник апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що строк кредитування закінчився після закінчення строку дії картки, тобто після 31.12.2011 року.

Також не погоджується з висновком суду, що фактично отримані позичальницею кошти на умовах кредитного договору від 31.01.2008 року банку повернуті, оскільки з виписки з рахунку вбачається, що за період з 18.12.2007 02.10.2024 відповідачка здійснила витрати на суму 203 517,46 грн, а надійшло від неї на погашення заборгованості 167 649 грн 61 коп., баланс на кінець періоду - 35 867 грн 85 коп.

Банк надав суду розрахунок та виписки заборгованості, які свідчать про те, що відповідачка отримала грошові кошти та здійснювала часткове погашення заборгованості. ОСОБА_2 розрахунок не спростований, а надані до суду документи належним чином не досліджені.

Посилання суду на те, що Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не можна приймати як доказ на підтвердження заборгованості за відсотками, оскільки вона не містить посилань на те, що вона укладена в рамках договору, не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону. Відповідно до Довідок, наданих банком на ім`я відповідача за Договором було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, яка у подальшому перевипускалась, що підтверджує на думку позивача пролонгацію договору на відповідний строк. Крім того, перевипуск платіжних карток у подальшому, у тому числі з оформленням платіжної картки іншого класу, не свідчить про укладення іншого кредитного договору. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачкою укладений договір, який ніким не оспорений, а тому були всі підстави для стягнення з відповідачки заборгованості у повному обсязі.

Узагальнені доводи та заперечення відзиву на апеляційну скаргу

Відповідачка відзив на апеляційну скаргу не подала, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

З матеріалів справи установлено, що 31.01.2008 року ОСОБА_2 підписала в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяву, на підставі якої вона отримала в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитну картку № НОМЕР_1 на наступних умовах: кредитний ліміт 1500 грн; базова процентна ставка - 22,8% із розрахунку 360 днів на рік; комісія за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості; строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки; порядок погашення заборгованості щомісячні платежі в розмірі 7% від суми заборгованості; погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списання банком коштів з дебетової карти (а.с. 31).

Крім того, 31.01.2008 року ОСОБА_2 підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до умов якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: тип кредитної лінії поновлювальна; пільговий період 30 днів по кожній витраті; базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік) 3,0%; розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн; штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 120 днів у сумі 250 грн + 5 % від суми позову; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 4,5% (а.с. 43).

Відповідно до Виписки про рух коштів за період з 18.12.2007 по 02.10.2024 року ОСОБА_3 користувалась карткою № НОМЕР_1 , отриманою за заявою від 31.01.2008 року до 24.12.2011 року (а.с.88 зворотній бік).

Станом на момент припинення строку дії указаної картки, тобто на 24 грудня 2011 року, заборгованість за кредитним договором від 31.01.2008 року становила 9063 грн 91 коп.

За даними Виписки про рух коштів за період з 18.12.2007 по 02.10.2024 року ОСОБА_3 з 29.12.2011 і по 30.07.2021 року користувалась кредитними картками №781999, № НОМЕР_3 , № 702773, але позивачем не надано доказів на підставі яких заяв вони були отримані відповідачкою, їх тип та на яких умовах кредитування.

Станом на момент завершення користування останньою з указаних карток №702773 за даними Виписки про рух коштів за період з 18.12.2007 по 02.10.2024 року обліковувалась заборгованість в сумі 3960 грн 00 коп.

При отриманні 30.07.2021 року чергової картки № 424509 ОСОБА_2 підписала Паспорт споживчого кредиту та Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за змістом якої підписанням цієї Заяви відповідачка приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами» та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в редакції чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунку (а.с. 32-42).

Вказана Заява від 30.07.2021 року містить різні умови кредитування залежно від типу кредитної карти. Зокрема, установлено: тип кредиту відновлювальна кредитна лінія; розмір кредитного ліміту не перевищує 50 000 грн для карт «Універсальна», 75 000 грн для карт «Універсальна Gold»; строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, мета отримання кредиту споживчі цілі; процентна ставка: 42,0% - для карт «Універсальна», 40,8% - для карт «Універсальна Gold»; порядок повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором або шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку; розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно; 10% від заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 84,0% для карт «Універсальна», 81,6% - для карт «Універсальна Gold» тощо.

20.10.2023 року відповідачка підписала електронним підписом Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій сторони погодили тип платіжної картки «Універсальна Gold». Основні умови кредитування: кредитний ліміт не більше 200 000 грн; строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, мета отримання кредиту споживчі цілі; процентна ставка 40,8% ; тип процентної ставки - фіксована; процентна ставка, яка застосовується при невиконані зобов`язання щодо повернення кредиту 81,6% річних тощо (а.с. 44-55)

20.10.2023 року сторони підписали Додаткову угоду № SAMDNS724_01 до кредитного договору від 20.10.2023 року, якою змінили умови кредитного договору, а саме щодо типу кредиту невідновлювальна кредитна лінія, строку кредитування 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення Додаткової угоди; процентної ставки 12 % річних; повернення кредиту здійснюється шляхом: договірного списання з рахунку клієнта у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором або шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; погоджено розмір мінімального обов`язкового платежу; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 12% річних; строк дії кредитного договору 5 років, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (а.с. 56-57).

Згідно з пунктом 3 додаткової угоди сторони узгодили, що станом на дату її підписання заборгованість за Договором становить 34 133,17 грн, з яких: основна сума боргу за кредитом 31 222,09 грн; нараховані, але не сплачені, проценти за користування кредитом 2911,08 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

У справі, яка переглядається, позивач АТ КБ «Приватбанк» у позовній заяві просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 35 867 грн 85 коп. саме за кредитним договором № б/н від 31.01.2008 року. Як на підставу позову посилався на те, що на ім`я відповідача за було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, яка у подальшому перевипускалась, що підтверджує на думку позивача пролонгацію договору на відповідний строк. Крім того, перевипуск платіжних карток у подальшому, у тому числі з оформленням платіжної картки іншого класу, не свідчить про укладення іншого кредитного договору.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки за висновком суду фактично отримані позичальником за кредитним договором від 31.01.2008 кошти повернуті банку в повному обсязі. Надані позивачем Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 30.07.2021 та від 20.10.2023 року та додаткова угода до кредитного договору від 20.10.2023 року, які містять інформацію про умови кредитування для різних кредитних карток, суд розцінив як такі, що не є додатковими угодами до кредитного договору від 31.01.2008 року.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню зважаючи на такі мотиви.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України установлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року в справі № 2-6315/11 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».

У цій справі сторони 31.01.2008 року уклали кредитний договір, який є договором приєднання, і в силу приписів статті 1055 ЦК України має бути вчинений обов`язково у письмовій формі.

У контексті доводів апеляційної скарги з посиланням на приписи частини 2 статті 640 ЦК України про те, що оскільки банк надав кошти шляхом установлення кредитного ліміту, між банком і відповідачкою укладений договір, апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що кредитний договір, будучи консенсуальним, є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов, а не з моменту передачі коштів, що притаманно реальним договорам.

Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

Між тим, статтею 1055 ЦК України імперативно визначено, що кредитний договір обов`язково укладається у письмовій формі, що виключає можливість укладення кредитного договору шляхом вчинення конклюдентних дій (наприклад, лише шляхом установлення кредитного ліміту).

Суд першої інстанції, належно оцінивши додані до позовної заяви докази, дійшов правильного висновку про те, що зміст укладеного сторонами договору викладено в Анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які підписані ОСОБА_2 31.01.2008 року.

Наданий позивачем Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» не можна вважати частиною кредитного договору, укладеного сторонами справи 31.01.2008 року, оскільки не підписаний відповідачкою, а умови викладені у цьому Витязі прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника. Лише підписання відповідачкою Умов та правил надання банківських послуг може свідчити про прийняття нею запропонованих позивачем умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (а.с.63-73).

В Анкеті-заяві від 31.01.2008 року зазначено, що ОСОБА_2 отримала в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії якої за твердженням самого позивача закінчився 31.12.2011 року. При цьому, умовами укладеного 31.01.2008 року кредитного договору сторони погодили, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Позивач у позовній заяві стверджує, що після 31.12.2011 року відповідачка продовжувала користуватися кредитними коштами, отримавши нові кредитні картки - № НОМЕР_2 (строк дії 11/15), № НОМЕР_5 (строк дії 11/17) № НОМЕР_3 (строк дії 04/18), № НОМЕР_4 (строк дії 07/21), але, як правильно вказав місцевий суд, позивачем не надано доказів цих обставин. Зокрема, не доведено на підставі яких заяв вони були отримані відповідачкою, їх тип та на яких умовах кредитування.

У позовній заяві вказано, що у процесі користування кредитним рахунком відбулась зміна відсоткової ставки 40,8 %. Проте доказів узгодження з ОСОБА_2 збільшення відсоткової ставки, яка була визначена у заяві від 31.01.2008 у розмірі 22,8% до 40,8 % позивачем суду не надано. Відповідно до розрахунку заборгованості позивач нараховував відсотки за зміненими в односторонньому порядку і не погодженими з відповідачкою ставками з 01.01.2013 в розмірі 30 %, з 01.09.2014 в розмірі 34,8%, з 01.04.2015 в розмірі 43,2%. З 01.06.2015 по 01.10.2023 року застосовувались ставки 42 % та 40,8 %.

Такі дії відповідача суперечать умовам укладеного сторонами кредитного договору зміст, якого викладено в Анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які підписані ОСОБА_2 31.01.2008 року.

Позивач не надав доказів того, що після 31.01.2008 року і до 30.07.2021 року сторони справи підписували додаткові угоди до кредитного договору від 31.01.2008 чи інші документи, які б підтверджували погодження позивачем з відповідачкою нових змінених умов кредитування та свідчили б про те, що сторони після закінчення строку дії кредитного ліміту та закінчення 31.12.2011 строку дії кредитної картки № 330383 домовились про продовження строку кредитного договору від 31.01.2008 на відповідних умовах.

Відповідно до виписки про рух коштів станом на дату закінчення строку дії картки №330383 заборгованість за кредитним договором від 31.01.2008 року становила 9063 грн 91 коп. Враховуючи внесені відповідачкою кошти після 31.12.2011 року, вказана заборгованість була погашена навіть з урахуванням відсотків, які нараховувались позивачем за збільшеною в односторонньому порядку відсотковою ставкою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підписані ОСОБА_2 . Заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 30.07.2021 року, Паспорт споживчого кредиту від 30.07.2021 не можна розцінити як складову частину кредитного договору від 31.01.2008 року, заборгованість за яким є предметом спору у цій справі.

У Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 30.07.2021 року вказано, що підписанням цієї Заяви на підставі статті 634 ЦК України Клієнт приєднується до відповідних розділів Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою http://privatbank.ua/terms у редакції на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунку (а.с.32-42).

Отже, у вказаній Заяві від 30.07.2021 сторони визначили, що уклали Договір банківського рахунку, який є окремим договором, на підставі якого виникають інші зобов`язання, ніж за укладеним кредитним договором від 31.01.2008 року, а тому апеляційний суд не бере його до уваги для оцінки належності виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором від 31.01.2008 року.

Оцінюючи наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту, який підписала ОСОБА_2 30.07.2021 року (а.с.58-62), апеляційний суд враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 про те, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Також на підтвердження заявленої вимоги позивача про стягнення заборгованості саме за кредитним договором від 31.01.2008 року апеляційний суд не бере до уваги Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 20.10.2023 (а.с.44-55) та Додаткову угоду № № SAMDNS724_01 до Кредитного договору від 20.10.2023 (а.с. 56, 57.)

У пункті 8 Заяви від 30.10.2023 визначено, що підписанням цієї Заяви на підставі статті 634 ЦК України Клієнт приєднується до відповідних розділів Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою http://privatbank.ua/terms у редакції на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунку, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту, Генеральний кредит в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», приймає всі права та обов`язки, установлені в цьому Договорі.

Зміст викладеного вище пункту Заяви свідчить, що сторони цієї справи 20 жовтня 2023 року уклали новий змішаний договір на нових умовах, який покладає на сторони інші зобов`язання, ніж за кредитним договором від 31.01.2008 року.

У додатковій угоди № SAMDNS724_01 сторони зафіксували заборгованість станом на дату укладення вказаної додаткової угоди (20.10.2023 року) в розмірі 34 133 грн 17 коп. Зміст указаної додаткової угоди свідчить про те, що вона є складовою кредитного договору від 20.10.2023 року. Виписка про рух коштів по кредитних картках, якими користувалась ОСОБА_2 , яка крім використання кредитних коштів постійно поповнювала картку, свідчить про те, що указана заборгованість, яка зафіксована у додатковій угоді від 20.10.2023 року, утворилась з 2021 року. Вказане також підтверджує у своїх доводах апеляційної скарги і позивач, зазначаючи, що на момент підписання Заяви від 30.07.2021 борг відповідачки становив 3964 грн 07 коп. ОСОБА_2 з 30.07.2021 по 31.07.2023 року почала активно користуватись кредитним коштами.

Підсумовуючи наведений аналіз наданих позивачем доказів апеляційний суд вважає необхідним наголосити, що згідно з частиною першою, пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У цивільному процесі, побудованому відповідно до статті 12 ЦПК України за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження.

Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів відповідно до вимог статей 12, 13 ЦПК України) (постанова Верховного Суду від 2 червня 2022 року у справі №602/1455/20).

Позивач у позовній заяві просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 31.01.2008 року у розмірі 35 867 грн 85 коп.

Місцевий суд, розглянувши справу у межах заявлених позивачем вимог, обґрунтовано відмовив у задоволенні цих вимог у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 виконала свої зобов`язання за кредитним договором від 31.01.2008 року.

Позовних вимог про стягнення заборгованості за іншими укладеними з відповідачкою договорами від 30.07.2021 та від 20.10.2023 року АТ КБ «Приватбанк» не заявляв, тому суд першої інстанції з дотриманням приписів статей 2, 13 ЦПК України розглянув справу виключно в межах заявлених вимог і наданих доказів. При цьому позивач не позбавлений права звернутись до суду із іншими вимогами та підставами цих вимог, які ґрунтуються на зазначених договорах.

Доводи апеляційної скарги про те, що всі картки отримані відповідачкою обліковуються на одному рахунку, не мають правового значення для оцінки укладених сторонами договорів як окремих і не пов`язаних між собою, і які створюють для сторін різні зобов`язання. Рахунок, на якому кредитор веде облік відповідних сум за кредитним договором, яких може бути один чи декілька, є інструментом реалізації кредитних зобов`язань та отримання доступу до кредитних коштів та їх повернення. Облік кредитором карток виданих відповідачці на одному рахунку не свідчить про те, що сторонами справи був укладений один кредитний договір, який при видачі чергової картки продовжується автоматично.

Зміст зобов`язань за кредитним договором визначається не за тим як кредитор обліковує відповідні суми заборгованості, що є стадією виконання договору, а за змістом підписаних сторонами справи документів.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення посилання заявника апеляційної скарги на те, що відповідачка не спростувала доводи позивача, не надала власних доказів, не спростувала розрахунок заборгованості складений позивачем.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

Отже, відсутність заперечень відповідачки, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, не дає підстав суду вважати доведеними обставини, про які стверджує позивач у позові та апеляційній скарзі. Неподання ОСОБА_2 відзиву на позов та не висловлення нею заперечень не можна вважати визнанням нею відповідних обставин у розумінні частини 1 статті 82 ЦПК України, щоб могло звільняти від обов`язку доказування. Тому відповідний обов`язок доказування, який покладений на позивача статями 12, 81 ЦПК України, він має виконувати незалежно від того, що відповідачка не подала відзив на позов та не спростувала розрахунок заборгованості.

З урахуванням зазначеного апеляційний суд резюмує, що суд першої інстанції розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив докази, надані позивачем, дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України).

Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Висновки суду щодо судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, то відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись вимогами статей 141, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий М. В. Щербаченко

Судді О. І. Собина

А. П. Сидоренко