печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року Суддя Печерського районного суду м. Києва Хайнацький Є.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, про визнання договору недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 з доданими до неї матеріалами, судом встановлено наступне.

Так, визначаючи зміст позовних вимог ОСОБА_1 просить:

- визнати недійсним Договір про надання юридичних послуг № 1-08/21, укладений 31 серпня 2021 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , що діяла від імені ОСОБА_6 ;

- визнати недійсним Рішення № 1 опікунів недієздатного ОСОБА_6 від 25 червня 2024 року;

- визнати недійсним Акт приймання-передачі виконаних робіт від 05 листопада 2024 року, укладений між ФОП ОСОБА_3 та опікунами ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_1 , що діяли від імені ОСОБА_6 ;

- визнати недійсним Акт № 2 приймання-передачі виконаних робіт від 05 листопада 2024 року, укладений між ФОП ОСОБА_3 та опікунами ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і ОСОБА_1 , що діяли від імені ОСОБА_6 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31.08.2021 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_6 , було укладено договір про надання юридичних послуг № 1-08/21. На думку позивача, на момент укладення зазначеного договору ОСОБА_7 не мала жодних законних повноважень діяти від імені повнолітнього ОСОБА_6 , який не був визнаний недієздатним у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим правочин є таким, що вчинений особою без повноважень, та підлягає визнанню недійсним.

Крім того, позивач посилається на те, що 25.06.2024 року особами, які в подальшому були призначені опікунами ОСОБА_6 , прийнято «Рішення опікунів № 1» щодо укладення правочинів та взаємодії з ФОП ОСОБА_3 . Разом з тим, станом на дату прийняття зазначеного рішення рішення суду про призначення опікунів не набрало законної сили, а отже, такі особи не набули повноважень законних представників, що, на думку позивача, свідчить про нікчемність цього правочину з моменту його вчинення.

Також позивач зазначає, що 05.11.2024 року між ФОП ОСОБА_3 та опікунами були підписані акти приймання-передачі виконаних робіт № 1 та № 2 на загальну суму 3 864 000,00 грн. Позивач вважає, що підписання таких актів фактично створює письмове зобов`язання від імені недієздатної особи та спричиняє виникнення значної заборгованості, при цьому дозвіл органу опіки та піклування на вчинення відповідних дій отримано не було, що суперечить вимогам закону.

Позивач зазначає, що оспорювані правочини є взаємопов`язаними, вчинені з перевищенням або за відсутності повноважень, що порушує права та охоронювані законом інтереси недієздатного ОСОБА_6 , зокрема, створює підстави для стягнення з нього грошових коштів у значному розмірі в межах іншого судового провадження. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати зазначені правочини недійсними.

За змістом ст. ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

У розумінні наведених норм, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист, ставиться у залежність від положень процесуального закону, у даному випадку норм ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основна вимога).

У ч. 2 ст. 188 ЦПК України встановлено, що суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; одного й того самого позивача до різних відповідачів; різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що об`єднані в одне провадження можуть бути декілька позовних вимог, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших, тобто є похідними.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються пов`язаністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же підстав або доказів, зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування цим кредитом і неустойки.

Метою об`єднання позовних вимог є можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Об`єднання непов`язаних між собою вимог в одному позові, тобто таких, які не пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги, є порушенням правил об`єднання вимог.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову є обставини, на яких ґрунтується вимога позивача з посиланнями на докази, що підтверджують ці обставини, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами в цивільному судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач об`єднав в одному позові вимоги про визнання недійсними різних правочинів, а саме: договору про надання юридичних послуг від 31.08.2021 року, рішення опікунів від 25.06.2024 року та актів приймання-передачі виконаних робіт від 05.11.2024 року.

Разом із тим, зазначені вимоги ґрунтуються на різних фактичних обставинах та різних правових підставах їх недійсності. Так, при вирішенні вимоги щодо договору від 31.08.2021 року необхідно встановити обставини наявності чи відсутності повноважень у особи, яка його підписала, правовий статус сторін на момент укладення договору, а також можливість подальшого схвалення правочину. Натомість вимога щодо рішення опікунів від 25.06.2024 року потребує дослідження моменту набрання законної сили рішенням суду про призначення опікунів та обсягу їх повноважень на відповідну дату. У свою чергу, вирішення питання про недійсність актів приймання-передачі виконаних робіт від 05.11.2024 року пов`язане з необхідністю встановлення обставин фактичного виконання договору, правової природи зазначених актів, наявності чи відсутності дозволу органу опіки та піклування, а також відповідності таких дій інтересам підопічного.

Таким чином, кожна із заявлених вимог має самостійний предмет доказування, різний юридичний склад та не є похідною одна від одної. Докази, необхідні для підтвердження кожної з них, є різними за змістом та часовими межами. Сумісний розгляд зазначених вимог призведе до необхідності дослідження різних за своєю природою правовідносин, що істотно ускладнить розгляд справи та виходитиме за межі процесуальної економії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги не пов`язані між собою підставами виникнення або поданими доказами у розумінні статті 188 ЦПК України, у зв`язку з чим їх об`єднання в одній позовній заяві є порушенням правил об`єднання позовних вимог.

Оскільки, позивач порушив правила об`єднання позовних вимог, то суд не може надати строк для усунення недоліків, адже встановлення та усунення недоліків у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог нормами ЦПК України не передбачено. При цьому, судом не встановлено наявності підстав для застосування положень ст. 188 ЦПК України щодо роз`єднання позовних вимог.

За змістом п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Виходячи з наведеного, враховуючи, порушення позивачем правила об`єднання позовних вимог, подана ним позовна заява підлягає поверненню.

При цьому, суд роз`яснює, що згідно ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі, зокрема, повернення заяви або скарги.

Таким чином, сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору в розмірі 4 844 грн. 80 коп. підлягає поверненню.

Враховуючи викладене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 4, 5, 175, 177, 185, 188, 259, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, про визнання договору недійсним, - повернути позивачу.

Повернути ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 4 844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 80 коп., сплачену згідно квитанції про сплату № 4343-1657-0690-5721 від 20.11.2025 року.

Роз`яснити позивачу право повторно звернутись із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 12.01.2026 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ