Справа № 643/3404/26
Провадження № 2/643/4284/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 суддя Салтівського районного суду міста Харкова Власенко М. В., перевіривши позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2026 до Салтівського районного суду міста Харкова через систему «Електронний суд» надійшов позов ТОВ «Стар файненс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Суд, перевіривши заяву на її відповідність положенням ЦПК України, встановив таке.

Так, у позові зазначено адресу відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 : АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2381014 від 25.02.2026 відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у період з 18.12.2020 (дата реєстрації) по 05.05.2025 (дата зняття з реєстрації) був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відомостей про реєстрацію місця проживання за новою адресою відповідь № 2381014 від 25.02.2026 не містить.

Згідно відповіді щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери № 2381072 від 25.02.2026 відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не має статусу ВПО.

З інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 25.02.2026 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідує, що відмості про зареєстроване місце проживання або перебування відповідача у реєстрі відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 27, ч. 10 ст. 28 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

З аналізу положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» слідує, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 08.04.2024 у справі № 554/7669/21, реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Станом на 25.02.2026 відповідач не має в Україні зареєстрованого місця проживання, а останнє відоме місце реєстрації відповідача не входить в межі територіальної підсудності Салтівського районного суду міста Харкова.

Доказів фактичного місця проживання відповідача у Салтівському районі міста Харкова матеріали позову не містять.

Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За правилами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одночасно судом приймається, що право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність (рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24), у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

Отже, під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

З сукупного аналізу вищенаведеного слід дійти висновку, що під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відтак, суд вважає за необхідне передати справу до Шевченківського районного суду міста Харкова, відповідно до визначених процесуальним законом правил підсудності, оскільки останнє відоме місце реєстрації відповідача не входить у межі територіальної підсудності Салтівського районного суду міста Харкова.

Керуючись ст. 27, 28, 31, 32, 187, 260, 261, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передати для розгляду до Шевченківського районного суду міста Харкова.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, може подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.02.2026.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО