ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1008/25Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-з/4817/17/26 Доповідач - Костів О.З.
Д О Д А Д К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2026 року м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі:
головуючого - Костів О.З.
суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №609/1008/25 за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2025 року в справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У жовтні 2025 року акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2025 року позов АТ «А-Банк» залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 15 січня 2026 року стягнуто з АТ «А-Банк» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу понесені за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 5000 грн.

Не погоджуючись із рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2025 року, АТ «А-Банк» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 березня 2026 року апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» залишено без задоволення. Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2025 року, залишено без змін.

17 березня 2026 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кантелюк Т-Т. Ю., подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи не вирішив питання про розподіл судових витрат. Звертає увагу, що судом не враховано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що загальна сума витрат відповідача на професійну правничу допомогу в апеляційному суді складає 8000.00 грн та долучено докази на підтвердження вказаного.

З огляду на викладене просить стягнути з позивача судові витрати, понесені відповідачкою на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Частиною четвертою статті 270 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

При цьому, згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Таким чином, враховуючи, що апеляційний суд не вбачає необхідності у виклику сторін у судове засідання, дана заява розглядається в порядку письмового провадження без призначення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заяву про ухвалення додаткового судового рішення слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, розподіл судового збору у справі здійснює суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. У разі, якщо судом не було прийнято рішення щодо розподілу судового збору або інших судових витрат, суд за заявою учасників справи чи з власної ініціативи повинен ухвалити додаткове рішення (постанову) зі справи, яким вирішити відповідне питання.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції має містити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статті 15 ЦПК України.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі №910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).

23 січня 2026 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Кантелюка Т-Т. Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначено, що ОСОБА_2 понесла судові витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у Тернопільському апеляційному суді у фіксованому розмірі 8000 грн та просила стягнути такі витрати.

У справі, яка переглядається апеляційний судом, представником відповідачки адвокатом Кантелюком Т-Т. Ю. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених за апеляційний розгляд, надано договір про надання правничої допомоги № б/н від 17 листопада 2025 року, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 15 січня 2026 року.

Відповідно до п.п.1.1 договору про надання правничої допомоги № б/н від 17 листопада 2025 року слідує, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу, а саме: представництво інтересів клієнта у справі №609/1008/25.

Як вбачається із додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 15 січня 2026 року, в якій детально описано обсяг виконаних робіт, адвокатом у зв`язку із наданням правової допомоги відповідачці у суді апеляційної інстанції в справі №609/1008/25 виконано наступні роботи:

- вивчення апеляційної скарги;

- підготовка та подання документів;

- участь у судових засіданнях,

а всього на суму 8000 грн.

Також у вищевказаній угоді, яку підписано відповідачкою та її адвокатом, зазначено, що оплата здійснюється протягом 20-ти календарних днів після винесення рішення суду апеляційної інстанції в справі №609/1008/25.

Таким чином витрати відповідачки ОСОБА_2 на професійну правничу (правову) допомогу у суді апеляційної інстанції підтверджені належними та допустимими доказами.

Разом з цим, проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих відповідачці адвокатом Кантелюком Т-Т. Ю. послуг, а також подані документи, апеляційний суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивачки роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Колегія суддів зазначає, що додаткова угода до договору про надання правничої допомоги від 15 січня 2026 року не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Апеляційний суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На думку апеляційного суду, наведені в додатковій угоді послуги щодо участі у судових засіданнях, підготовці та подачі документів не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини третьої статті 141 ЦПК України та не є співмірними зі складністю справи.

Як вбачається із матеріалів справи, представник відповідачки адвокат Кантелюк Т-Т. Ю. не брав участь у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції, оскільки розгляд справи проводився у письмовому провадженні без повідомлення учасників, а лише подав відзив на скаргу. Крім того, такі адвокатські послуги, як вивчення апеляційної скарги та підготовка та подання документів, зокрема відзиву на апеляційну скаргу, є взаємопов`язані, тому не підлягають до відшкодування окрема за кожну.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи № 609/1008/25, ціну позову - 47440.55 грн та виконані роботи (надані послуги), апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені представником відповідачки адвокатом Кантелюком Т-Т. Ю. про відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн до відшкодування у повному обсязі не підлягають, оскільки, на думку суду, є надмірно завищеними.

Колегія суддів вважає, що існують правові підстави для стягнення з АТ «А-Банк» на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу за апеляційний розгляд даної справи в сумі 2000 грн, оскільки такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

У зв`язку з тим, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 березня 2026 року апеляційну скаргу АТ «А-Банк», залишено без задоволення, на підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги відповідачці в сумі 2000 грн, покладаються на АТ «А-Банк».

Керуючись статями 141, 260, 261, 270, 381, 382, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2025 року в справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_3 судові витрати, понесені за апеляційний розгляд даної справи, у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копiйок.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту додаткової постанови 24 березня 2026 року.

Реквізити учасників:

Позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк», адреса: м.Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, 8.

Відповідач ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома