У Х В А Л А

про направлення справи за підсудністю

02.01.2026 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кушнір Б.Б., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2025, головуючим суддею у справі визначено Кушнір Б.Б.

Розглянувши надані матеріали, прихожу до висновку про необхідність передання справи за підсудністю, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Слід також врахувати, що недотримання судом правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд до належного суду (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За нормою ч.9 ст.28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Верховний Суд у постанові від 14.08.2024 року у справі №607/5535/22 роз`яснив, що під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, що підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд, уповноважений на її розгляд.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах, має право на постійне проживання в Україні та була змушена залишити або покинути своє місце проживання внаслідок чи з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдного насильства, порушень прав людини або надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Частина перша статті 5 зазначеного Закону передбачає, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує її місце проживання на період дії підстав, визначених у статті 1 цього Закону.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі №409/2636/17 зазначено, що під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суд зобов`язаний враховувати імперативні положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», зокрема щодо визначення місця проживання внутрішньо переміщеної особи на підставі відповідної довідки.

Якщо особа змушена була покинути своє місце проживання через збройний конфлікт, тимчасову окупацію та стала на облік як ВПО, то вона звертається з позовами до суду за місцем реєстрації як ВПО (постанова Об`єднаної палати КЦС ВС від 24.06.2024, справа № 554/7669/21).

Вказаний висновок є релевантним для застосування при визначенні підсудності справ, якщо не тільки відповідач, а й позивач зареєстровані на непідконтрольній території України, адже такий принцип покликаний забезпечити рівність усіх учасників процесу, та розгляд справи належним судом.

Згідно відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру №1774959 та №1774973 від 15.09.2025, міститься інформація, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованим не значиться.

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, отриманих судом 15.10.2025 вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не значиться.

Водночас за результатами отриманої судом відповіді №1900593 від 16.10.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за параметрами ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , встановлено, що він є власником майна за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді № 2202105 від 02.01.2026 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як внутрішньо переміщена особа 26.06.2025 взятий на облік Шевченківським ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР м. Львів та його фактична адреса проживання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, відсутні будь-які відомості, що підтверджують реєстрацію та проживання відповідача на території Франківського району м.Львова.

З вищевикладеного вбачається, що справа не підсудна Франківському районному суду м. Львова.

Оскільки, відповідач є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , яка відноситься до Шевченківського району м. Львова, тому територіальна підсудність розгляду даної справи розповсюджується на Шевченківський районний суд м. Львова.

Частиною 9 ст. 187 ЦПК України визначено, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З таких обставин, приходжу до висновку про необхідність направлення цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підсудністю на розгляд Шевченківського районного суду м.Львова.

За нормами ч.3 ст.31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 28, 187, 260, 261, 354 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - передати за підсудністю на розгляд Шевченківського районного суду м.Львова.

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи з одного суду до іншого, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складанні повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Кушнір Б.Б.