Постанова

Іменем України

24 березня 2026 року

м. Київ

справа № 619/5324/20

провадження № 61-5802 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Пророка В. В.,

суддів: Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач-Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс»,
відповідачі:ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області, Харківська районна державна адміністрація Харківської області,
представник ОСОБА_1
-адвокат Шевченко Дар`я Станіславівна,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,
-Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в особі Відділу у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області,

розглянувши на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Харківської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в особі Відділу у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору, визнання права оренди на земельну ділянку,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником Шевченко Дар`єю Станіславівною, на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, прийняту колегією суддів у складі Хіль Л. М., Дорош А. І., Пилипчук Л. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» (далі - ТОВ «Енергосервіс») звернулося до Дергачівського районного суду Харківської області із вказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області (далі - Дергачівська РДА Харківської області), Харківської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в особі Відділу у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, у якому просило:

1.1. визнати незаконним та скасувати розпорядження Дергачівської РДА Харківської області від 20 жовтня 2020 року № 375 «Про затвердження землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною виду цільового призначення та передачу її у приватну власність ОСОБА_2 » (далі - спірне розпорядження РДА від 20 жовтня 2020 року);

1.2. визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 27 листопада 2020 року № 2946, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (далі - спірний договір дарування від 27 листопада 2020 року);

1.3. визнати право оренди ТОВ «Енергосервіс» на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер: :00:000:3851), яка створена шляхом об`єднання земельних ділянок площею 0,0756 га (кадастровий номер :00:000:3486) та 0,0244 га (кадастровий номер: :00:000:3474) на підставі договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року, щодо реєстрації яких 15 січня 2007 року у Державному реєстрі земель здійснені записи за № 05 та № 07 (далі: спірна новостворена земельна ділянка, дві попередньо орендовані позивачем земельні ділянки, договори оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2).

2. Позов мотивований тим, що розпорядженням Дергачівської РДА Харківської області від 29 грудня 2006 року № 1030 надана згода на передачу ТОВ «Енергосервіс» в оренду земельної ділянки площею 4,8288 га на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту для будівництва. На виконання цього розпорядження між Дергачівською РДА Харківської області та ТОВ «Енергосервіс» були укладені відповідні договори оренди землі, у тому числі договори оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 (щодо земельної ділянки площею 2, 4 га) та № 2 (щодо земельної ділянки площею 0,3123 га).

3. 23 червня 2016 року розпорядженням Дергачівської РДА Харківської області №290 ТОВ «Енергосервіс» надана згода на поділ та об`єднання земельних ділянок, що перебувають у його користуванні на умовах оренди відповідно до зазначених договорів оренди, зокрема договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2. А 10 листопада 2016 року Дергачівська РДА Харківської областісвоїм розпорядженням погодила відповідну технічну документацію.

4. У зв`язку із зазначеним ТОВ «Енергосервіс» та Дергачівська РДА Харківської області 12 квітня 2018 року, зокрема уклали додаткові угоди до договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2.

5. На підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр інвентаризації та реєстрації нерухомості» Протопопівської сільської ради Дергачівського району Харківської області Жбадинського О. М. від 16 квітня 2018 року (індексний номер: 40648517) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідно до договору оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1, а також зазначеної додаткової угоди до нього від 12 квітня 2018 року у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесений запис № 25735543 про державну реєстрацію 11 квітня 2018 року права оренди землі за ТОВ «Енергосервіс» () на земельну ділянку площею 0,0756 га з кадастровим номером :00:000:3486, розташовану за адресою: Харківська область, Дергачівський район, сільська рада Черкаська?Лозівська, строком на 49 років. Цільове призначення цієї землі: 03.15 Будівництво та обслуговування інших будівель громадської забудови.

6. Також на підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр інвентаризації та реєстрації нерухомості» Протопопівської сільської ради Дергачівського району Харківської області Жбадинського О. М. від 17 квітня 2018 року (індексний номер: 40667253) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідно до договору оренди землі від 29 грудня 2006 року № 2, а також зазначеної додаткової угоди до нього від 12 квітня 2018 року у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесений запис № 25753034 про державну реєстрацію 12 квітня 2018 року права оренди землі за ТОВ «Енергосервіс» () на земельну ділянку площею 0,0244 га з кадастровим номером :00:000:3474, розташовану за адресою: Харківська область, Дергачівський район, сільська рада Черкаська?Лозівська, строком на 49 років. Цільове призначення цієї землі: 03.15 Будівництво та обслуговування інших будівель громадської забудови.

7. Розпорядженням Дергачівської РДА Харківської області від 15 березня 2019 року № 134 у відповідь на клопотання ТОВ «Енергосервіс», зокрема надана згода на об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:3486 (площею 0,0756 га) із земельною ділянкою з кадастровим номером :00:000:3474 (площею 0,0244 га), які перебувають в оренді ТОВ «Енергосервіс».

8. У подальшому Дергачівська РДА Харківської області своїм спірним розпорядженням РДА від 20 жовтня 2020 року затвердила проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:3851 площею 0,1 га ОСОБА_2 , яка зареєструвала право власності на цю спірну новостворену земельну ділянку. А згідно із спірним договором дарування від 27 листопада 2020 року потім подарувала їїОСОБА_1 .

9. Позивач, зокрема, посилається на те, що з даних, які містяться у Публічній кадастровій карті України вбачається, що земельні ділянки з кадастровим номером :00:000:3486 (площею 0,0756 га) та кадастровим номером :00:000:3474 (площею 0,0244 га), які були об`єднані у спірну новостворену земельну ділянку (кадастровий номер :00:000:3851, площею 0,1 га), були передані у власність фізичної особи.

10. Отже, ТОВ «Енергосервіс» є дійсним орендарем двох попередньо орендованих ним земельних ділянок на підставі договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2 та зазначених додаткових угод до них, які зберігають чинність, строком на 49 років, які були об`єднані у спірну новостворену земельну ділянку.

11. ТОВ «Енергосервіс» вважає, що його відповідні права оренди землі порушені, оскільки його позбавили їх у непередбачений Законом спосіб, спірне розпорядження РДА від 20 жовтня 2020 року є незаконним та має бути скасоване, а спірний договір дарування від 27 листопада 2020 року має бути визнаний недійсним.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

12. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 28 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

13. Суд першої інстанції мотивував своє судове рішення тим, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера відповідно до частини четвертої статті 79-1 Земельного кодексу України від ?25 жовтня 2001 року № 2768-III (у актуальній редакції далі - ЗК України). Отже дві попередньо орендовані позивачем земельні ділянки, які були предметом зазначених договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2, якими позивач обґрунтовує наявність у нього права оренди на спірну новостворену земельну ділянку, за ініціативою позивача були об`єднані у цю спірну новостворену земельну ділянку, внаслідок чого вона сформована як новий об`єкт цивільних прав, а дві попередньо орендовані позивачем земельні ділянки припинили існувати як об`єкт цивільних прав, оскільки шляхом їх об`єднання утворена інша земельна ділянка. А стосовно спірної новоствореної земельної ділянки позивач ніяких нових договорів оренди не укладав.

14. Водночас суд першої інстанції зазначив, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється тільки на підставі рішення органу місцевого самоврядування шляхом укладення відповідного договору оренди, а рішенням суду неможливо замінити повноваження органу державної влади (чи місцевого самоврядування) і тільки рішення відповідного органу про укладання договору оренди є необхідною умовою для укладання договору оренди землі.

15. З часу державної реєстрації спірної новоствореної земельної ділянки 26 квітня 2019 року до 20 жовтня 2020 року ТОВ «Енергосервіс» не здійснило жодних дій щодо оформлення прав на цю земельну ділянку. Отже на час виділення спірної новоствореної земельної ділянки з державної власності у приватну власність ОСОБА_2 вона була вільною від чужих прав на неї. Жодних будівель на ній не було, що не заперечує позивач.

16. Тому позовні вимоги ТОВ «Енергосервіс» про визнання за ним права оренди на спірну новостворену земельну ділянку не підлягають задоволенню, спірне розпорядження РДА від 20 жовтня 2020 року не порушує Закон та не підлягає скасуванню, а спірний договір дарування від 27 листопада 2020 року не може бути визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_2 реалізувала своє законне право щодо розпорядження своєю власністю - спірною новоствореною земельною ділянкою.

17. З приводу зауважень позивача, що неправомірних дій державного реєстратора, який, на його думку, мав у разі об`єднання двохпопередньо орендованих позивачем земельних ділянок закрити розділи на ці земельні ділянки, повідомивши про це позивача, та створити новий розділ на спірну новостворену земельну ділянку, суд першої інстанції зазначив, що ці дії державного реєстратора позивач не оспорив.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

18. Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2023 року апеляційна скарга ТОВ «Енергосервіс» задоволена частково: рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 січня 2021 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким позов задоволений частково:

18.1. визнане незаконним та скасоване спірне розпорядження РДА від 20 жовтня 2020 року;

18.2. визнаний недійсним спірний договір дарування від 27 листопада 2020 року та скасована державна реєстрація права власності на спірну новостворену земельну ділянку за ОСОБА_1 ;

18.3. в іншій частині позовних вимог відмовлено.

19. Апеляційний суд виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження припинення чи розірвання договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2, тому вони є чинними. Однак через здійснення оспорюваних правочинів позивач позбавлений можливості реалізувати своє чинне право оренди землі.

20. Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування спірного розпорядження РДА від 20 жовтня 2020 року та скасування державної реєстрації права власності фізичної особи на спірну новостворену земельну ділянку не відповідає вимогам Закону та фактичним обставинам цієї справи, оскільки порушує право позивача користуватися відповідною земельною ділянкою, яке не можна вважати припиненим. Тому апеляційний суд дійшов протилежного висновку щодо задоволення позовних вимог у цій частині.

21. Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що й вимога про визнання спірного договору дарування від 27 листопада 2020 року недійсним підлягає задоволенню, оскільки він порушує вимоги частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (у актуальній редакції далі - ЦК України). Крім іншого, апеляційний суд зазначив, що вважає, що цей договір не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. У цьому він послався на правовий висновок Верховного Суду України (постанови від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц), щодо того, що застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, має здійснюватися з перевіркою того, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

22. Однак апеляційний суд, враховуючи задоволену ним частину позовних вимог позивача та обставини цієї справи, вирішив, що не підлягають задоволенню його вимоги в частині визнання його права оренди на спірну новостворену земельну ділянку на підставі договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2, оскільки вона утворена з двох попередньо орендованих позивачем земельних ділянок, право оренди яких підтверджується чинними договорами оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2, які ні ким не оскаржені, не припинені та не визнані судом недійсними.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

23. Розпорядженням Дергачівської РДА Харківської області від 29 грудня 2006 року № 1030 надана згода ТОВ «Енергосервіс» на передачу земельної ділянки площею 4,8288 га на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту для будівництва.

24. На виконання зазначеного розпорядження між Дергачівською РДА Харківської області та ТОВ «Енергосервіс» були укладені декілька договорів оренди землі, у тому числі договір оренди землі від 29 грудня 2006 року на земельну ділянку площею 2,4 га (щодо реєстрації якого 15 січня 2007 року у Державному реєстрі земель здійснений запис за № 05) та договір на земельну ділянку площею 0,3123 га (щодо реєстрації якого 15 січня 2007 року у Державному реєстрі земель здійснений запис за№ 07).

25. Відповідно до пунктів 1 договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2 Дергачівська РДА Харківської області надає, а ТОВ «Енергосервіс» приймає в строкове платне користування земельні ділянки, які знаходяться на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту, згідно зазначеного розпорядження Дергачівської РДА Харківської області від 29 грудня 2006 року № 1030.

26. Як було встановлено судами попередніх інстанцій під час розгляду справи та не заперечується її учасниками, 23 червня 2016 року Дергачівська РДА Харківської області своїм розпорядженням № 290 надала згоду ТОВ «Енергосервіс» на поділ та об`єднання земельних ділянок, що перебувають у його користуванні на умовах договорів оренди землі, зокрема й договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2. У подальшому 10 листопада 2016 року Дергачівська РДА Харківської області погодила відповідну технічну документацію.

27. На виконання зазначеного розпорядження № 290 ТОВ «Енергосервіс» та Дергачівська РДА Харківської області 11 та 12 квітня 2018 року уклали додаткові угоди до договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2 відповідно.

28. Зокрема, пункти 1 договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2 були викладені у наступний редакції: «Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки, які знаходяться на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населеного пункту, згідно розпорядження голови Дергачівської районної державної адміністрації від 29.12.2006 року за №1030 та від 23.06.2016 року за № 290».

29. У новій редакції пункт 2 договору оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 містить, у тому числі наступне: «В оренду передаються земельні ділянки загальною площею 0,7 га, в тому числі ділянки з кадастровими номерами ... :00:000:3486 площею 0,0756 га ...».

30. У новій редакції пункт 2 договору оренди землі від 29 грудня 2006 року № 2 містить, у тому числі наступне: «В оренду передаються земельні ділянки загальною площею 0,3123 га, в тому числі ділянки з кадастровими номерами ... -:00:000:3474 площею 0,0244 га ...».

31. На підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр інвентаризації та реєстрації нерухомості» Протопопівської сільської ради Дергачівського району Харківської області Жбадинського О. М. від 16 квітня 2018 року (індексний номер: 40648517) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідно до договору оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1, а також зазначеної додаткової угоди до нього від 12 квітня 2018 року у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесений запис № 25735543 про державну реєстрацію 11 квітня 2018 року права оренди землі за ТОВ «Енергосервіс» () на земельну ділянку площею 0,0756 га з кадастровим номером :00:000:3486, розташовану за адресою: Харківська область, Дергачівський район, сільська рада Черкаська?Лозівська, строком на 49 років. Цільове призначення цієї землі: 03.15 Будівництво та обслуговування інших будівель громадської забудови.

32. На підставі рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр інвентаризації та реєстрації нерухомості» Протопопівської сільської ради Дергачівського району Харківської області Жбадинського О. М. від 17 квітня 2018 року (індексний номер: 40667253) про держану реєстрацію прав та їх обтяжень відповідно до договору оренди землі від 29 грудня 2006 року № 2, а також зазначеної додаткової угоди до нього від 12 квітня 2018 року у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесений запис № 25753034 про державну реєстрацію 12 квітня 2018 року права оренди землі за ТОВ «Енергосервіс» () на земельну ділянку площею 0,0244 га з кадастровим номером :00:000:3474, розташовану за адресою: Харківська область, Дергачівський район, сільська рада Черкаська Лозівська, строком на 49 років. Цільове призначення цієї землі: 03.15 Будівництво та обслуговування інших будівель громадської забудови.

33. Дергачівська РДА Харківської області своїм розпорядженням від 15 березня 2019 року № 134 надала згоду ТОВ «Енергосервіс», зокрема на об`єднання земельних ділянок площею 0,0756 га (кадастровий номер :00:000:3486) та площею 0,0244 га (кадастровий номер :00:000:3474), які перебувають у оренді ТОВ «Енергосервіс» на підставі договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2, які розташовані за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради.

34. Відповідно до матеріалів справи, досліджених судами попередніх інстанцій, зокрема відповіді на адвокатський запит Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 01 грудня 2020 року № 29?20?14?9420/0/19-20, результатом погодженого Дергачівською РДА Харківської області об`єднання земельних ділянок площею 0,0756 га (з кадастровим номером :00:000:3486) та площею 0,0244 га (з кадастровим номером :00:000:3474) була утворена єдина земельна ділянка площею 0,1 га (з кадастровим номером :00:000:3851).

35. Згідно із витягом з Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:3851 площею 0,1 га відбулась 26 квітня 2019 року. А відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 10 серпня 2020 року щодо цієї земельної ділянки були відсутні відомості про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження.

36. Як було встановлено судами попередніх інстанцій під час розгляду справи та не заперечується її учасниками, розпорядженням від 11 серпня 2020 року № 265 «Про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення ОСОБА_2 » Дергачівська РДА Харківської області надала ОСОБА_2 дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною її цільового призначення на земельну ділянку рекреаційного призначення для індивідуального дачного будівництва загальною площею 0,1 га (кадастровий номер 12083001:00:000:3851), яка розташована за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, з подальшою передачею її у приватну власність.

37. Розпорядженням від 20 жовтня 2020 року № 375 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною виду цільового призначення та передачу її у приватну власність гр. ОСОБА_2 » Дергачівська РДА Харківської області, зокрема: затвердила проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною її цільового призначення для індивідуального дачного будівництва за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області; вирішила змінити цільове призначення земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер :00:000:3851) із земель для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови на ділянку для індивідуального дачного будівництва; вирішила передати у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер :00:000:3851) для індивідуального дачного будівництва.

38. 27 листопада 2020 року земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:3851 площею 0,1 га, яка зареєстрована за ОСОБА_2 на праві приватної власності, була подарована нею за нотаріально посвідченим договором дарування (зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 2946) її матері ОСОБА_1 , інформація про право приватної власності якої щодо цієї земельної ділянки містилася у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на момент звернення до суду позивача з відповідним позовом.

39. Водночас згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, після реєстрації зазначеного договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:3851 (площею 0,1 га), у цих реєстрах продовжують існувати окремі розділи щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :00:000:3486 (площею 0,0756 га) та :00:000:3474 (площею 0,0244 га), які перебувають в оренді ТОВ «Енергосервіс» відповідно до договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2 й зазначених додаткових угод до них - строком на 49 років.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

40. У квітні 2023 року, через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником Шевченко Д. С. , на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, у якій вона, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Дергачівського районного суду від 28 січня 2021 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

41. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року, після усунення недоліків касаційної скарги, крім іншого, відкрите касаційне провадження у справі.

42. 25 квітня 2023 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

43. Як на підставу касаційного оскарження зазначеного судового рішення, з урахуванням змісту та вимог її касаційної скарги, ОСОБА_1 посилається на пункти 1, 2 та 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у актуальній редакції далі - ЦПК України).

44. ОСОБА_1 вважає, що апеляційний суд не застосував правові висновки, викладені у постановах Верховного Судувід 21 березня 2018 року у справі № 910/5963/17, від 04 грудня 2018 року у справі № 32/563, від 20 лютого 2019 року у справі № 904/792/18, від 18 лютого 2021 року у справі № 910/18205/19, від 02 червня 2021 року у справі № 233/2107/20, від 08 березня 2023 року у справі № 522/16163/18.

45. Водночас ОСОБА_1 вважає за необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 619/5321/20-ц, відповідно до якого об`єднання двох земельних ділянок, щодо яких існує право оренди особи на підставі чинних договорів оренди землі, в одну нову земельну ділянку не припиняє чинності цих договорів оренди та відповідного права оренди щодо новоствореної земельної ділянки.

46. Однак, посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, ОСОБА_1 у своїй касаційній скарзі також стверджує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо взаємопов`язаного застосування статті 31 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (у актуальній редакції далі - Закон про оренду землі) у контексті тлумачення формулювання однієї з підстав припинення договору оренди землі - «в інших випадках, передбачених законом,» та частини тринадцятої статті 79-1 ЗК України, відповідно до якої земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земель. Тобто, на її думку, відсутній правовий висновок Верховного Суду з приводу того, чи припиняє чинний договір оренди земельних ділянок свою дію у випадку їх об`єднання. Фактично ОСОБА_1 вважає, що Верховним Судом має бути підтриманий висновок з цього питання суду першої інстанції, викладений у рішенні Дергачівського районного суду Харківської області від 28 січня 2021 року

47. Верховний Суд не бере до уваги ті доводи, які не стосуються касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, у тому числі у межах вимог, встановлених статтею 400 ЦПК України.

(2) Позиція інших учасників справи

48. Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву; пояснень) на касаційну скаргу не скористалися.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

49. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

50. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України.

51. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України).

52. Глава 5 ЦПК України присвячена врегулюванню питання доказів та доказування. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України. Зокрема, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

53. Згідно із частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

54. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

55. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

56. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України).

57. Підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у певних випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (згідно із пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Також до відповідних підстав касаційного оскарження віднесені випадки, коли скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні або коли відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункти 2 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

58. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частини перша та друга статті 400 ЦПК України).

59. Частина третя статті 400 ЦПК України передбачає, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

60. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

61. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частина друга статті 412 ЦПК України).

62. Критерії оцінки подібності правовідносин для застосування правових висновків Верховного Суду у контексті статей 263 та 389 ЦПК України, визначені, наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19.

63. ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine), заява № 4909/04, п. 58).

(1.1) Щодо аргументів учасників спору, які Верховний Суд не може прийняти до уваги

64. Оскільки ОСОБА_1 не оскаржує у касаційному порядку рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 січня 2021 року, а просить залишити його у силі, Верховний Суд позбавлений процесуального права оцінювати її аргументи, з урахуванням статті 400 ЦПК України, щодо незаконності саме цього судового рішення.

65. Також Верховний Суд не бере до уваги: посилання на правові норми, які не регулюють правовідносини між сторонами цього судового спору; з урахуванням предмету цього судового спору та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, аргументи щодо недоброчесності позивача як орендаря у правовідносинах оренди попередньо орендованих позивачем земельних ділянок; з урахуванням дійсного змісту оскаржуваної постанови апеляційного суду, аргументи щодо неможливості визнання права оренди позивача на спірну новостворену земельну ділянка у судовому порядку.

66. Учасники цієї справи не заперечують, не довели протилежного, а суди попередніх інстанцій встановили, що спірна новостворена земельна ділянка є результатом об`єднання двох попередньо орендованих позивачем земельних ділянок та повністю збігається у своєму фактичному розташуванні та розмірах з ними двома.

67. Верховний Суд у своїй діяльності (дивитись, наприклад, постанову Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17) керується доктриною venire contra factum proprium(заборона суперечливої поведінки), яка базується на римській максимі: «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

68. Тому Верховний Суд звертає увагу, що частина друга статті 389 ЦПК України, з урахуванням принципу розумності, закріпленого у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України, не передбачає з точки зору обґрунтованості касаційної скарги можливість одночасного її посилання з приводу одного й того самого правового висновку Верховного Суду: 1) на її пункти 1 та 3, оскільки, пункт 1 передбачає необхідність застосування судом правового висновку, а пункт 3 обґрунтовує відсутність цього правового висновку як такого, що також позбавляє сенсу обидва ці посилання, оскільки не можна вимагати застосування від суду правильного правового висновку, якого не існує; 2) на її пункти 2 та 3, оскільки не можна вимагати відступити від неіснуючого правового висновку, що також позбавляє сенсу обидва ці посилання. Одночасне посилання касаційної скарги на відповідні пункти частини другої статті 389 ЦПК України можливе тоді, коли стосується різних правових висновків Верховного Суду, що можуть вплинути на вирішення судового спору.

69. ОСОБА_1 , посилаючись на правові висновки Верховного Суду у своїй касаційній скарзі в межах аргументації пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, намагається консолідувати їх у один загальний правовий висновок щодо втрати чинності договорами оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2, а також права позивача на оренду спірної новоствореної земельної ділянки з відповідними наслідками.

70. Верховний Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 посилається на постанову Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 904/792/18, намагаючись довести на підставі правового висновку, що містяться у цій постанові, відсутність можливості, зокрема вимагати поновлення договорів землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2 щодо спірної новоствореної земельної ділянки, про що позивач позовні вимоги взагалі не заявляв. Водночас вона посилається на постанову Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 233/2107/20, як джерело правового висновку, з аргументом про те, що визнання права оренди як спосіб захисту права, не може бути застосоване у справі, що розглядається, а має застосовуватись вимога, зокрема про поновлення договору оренди землі. У контексті зазначеної доктрини venire contra factum proprium(заборона суперечливої поведінки), з урахуванням того, що апеляційний суд відмовив у задоволенні позовної вимоги позивача про окреме визнання судом його права оренди на спірну новостворену земельну ділянку через чинність договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2, Верховний Суд не бере до уваги це посилання ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 233/2107/20.

71. Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29 лютого 2019 року у справі № 904/792/18, з приводу того, що поділ орендованої на підставі договору земельної ділянки, який призводить до формування нових земельних ділянок, не дозволяє поновити порушені права лише шляхом поновлення цього договору оренди, ОСОБА_1 намагається пояснювати яким має бути, з її точки зору, правовий висновок, якого нібито не існує відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Однак Верховний Суд не може прийняти до уваги це посилання, оскільки правовідносини цієї справи та справи № 904/792/18 не є подібними - у справі, що розглядається, позивач не звертається за поновленням дії договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2, строк яких закінчився, об`єднання земельних ділянок ініціював сам позивач як їх орендар, вимагає скасування зміни цільового призначення спірної новоствореної земельної ділянки, яка співпадає з двома, з яких створена, мова про скасування кадастрового номеру якої не йде, тощо.

72. До того ж помилкове прирівнювання правовідносин у справі № 904/792/18 та у справі, що розглядається, до статусу подібних зводиться до необґрунтованого одночасне посилання на пункти 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України, про яке зазначено вище. Це саме стосується посилання на інші постанови Верховного Суду, правовий висновок яких, на переконання ОСОБА_1 , апеляційний суд не врахував у своїй оцінці чинності договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2 та існування спірної новоствореної земельної ділянки й двох попередньо орендованих позивачем земельних ділянок як об`єктів цивільних прав.

73. Цитування опису Великою Палатою Верховного Суду існуючого законодавчого механізму регулювання певного питання у її постанові - не є правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у розумінні пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а є описом правового регулювання певного питання, наведеного Великою Палатою Верховного Суду. Тому Верховний Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 32/563 у тому формулюванні, яке наведене у її касаційній скарзі. Крім того у справі № 32/563 спір стосувався визнання права оренди юридичної особи, чиє нерухоме майно було розташоване на земельній ділянці, у зв`язку із бездіяльністю органу місцевого самоврядування щодо укладення відповідного договору оренди цієї земельної ділянки, що вказує на неподібність правовідносин, враховуючи наявність чинних договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2, згоду на які висловив компетентний державний орган, у справі, що розглядається.

74. Аналогічно Верховний Суд оцінює й її посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 910/5963/17, у якій спір стосувався розірвання договору оренди органом місцевого самоврядування через невиконання його умов юридичною особою - орендарем. Предметом спору у справі, що розглядається, не є договори оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2, оскільки вони не оскаржуються та не розірвані перед здійсненням передачі у приватну власність фізичній особі спірної новоствореної земельної ділянки. Це саме стосується й посилання ОСОБА_1 на постанови Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 910/18205/19 та вже згадану від 29 лютого 2019 року у справі № 904/792/18.

75. Незгода учасника судової справи з оцінкою судом певної обставини не є сама по собі аргументом касаційного оскарження на підставі посилання на правовий висновок Верховного Суду щодо загальних критеріїв цієї оцінки. Якщо цей учасник вважає, що суд неправильно оцінив докази у справі, скориставшись відповідними критеріями оцінки, то тоді мова йде не про неправильне застосування відповідного правового висновку щодо цих критеріїв, а про пункт 4 частини другої статті 389 та частину третю статті 411 ЦПК України. Тому Верховний Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на свою постанову від 08 березня 2023 року у справі № 522/16163/18 у той спосіб, у який воно сформульоване у касаційній скарзі. Конкретних аргументів щодо застосування пункту 4 частини другої статті 389 та частини третьої статті 411 ЦПК України ОСОБА_1 Верховному Суду не навела.

76. Якщо ОСОБА_1 стверджує у своїй касаційній скарзі, що у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 619/5321/20-ц відсутній будь-який правовий висновок з питань, які стосуються розв`язання спору у судовій справі, що розглядається, зокрема підтвердженням такої переконаності є посилання у касаційній скарзі на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, то тоді незрозумілим є вимога відступити від неіснуючого правового висновку - посилання на пункт 2 частини другої цієї статті ЦПК України. У даному випадку має місце зазначений вище випадок безпідставного одночасного посилання на пункти 2 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Очевидним є те, що пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України у касаційній скарзі є необґрунтованим, оскільки відповідний правовий висновок існує, зокрема у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 619/5321/20-ц, але ОСОБА_1 просто з ним не згодна, вважаючи за необхідне відступити від нього.

(1.2) Щодо оцінки позовних вимог апеляційним судом

77. Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

78. Загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

79. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України).

80. Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

81. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

82. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (відповідно до частин першої, другої та третьої статті 215 ЦК України).

83. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (відповідно до частини першої статті 216 ЦК України).

84. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється (частини перша та друга статті 236 ЦК України).

85. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦКС України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України).

86. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України).

87. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 651 ЦК України).

88. Частини перша та друга статті 792 ЦК України передбачають, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

89. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина третя статті 1 ЗК України).

90. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (частина перша статті 79-1 ЗК України).

91. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок (абзаци другий та третій частини другої статті 79-1 ЗК України).

92. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частини третя та четверта статті 79-1 ЗК України).

93. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (частина шоста статті 79-1 ЗК України).

94. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (частина десята статті 79-1 ЗК України).

95. Відповідно до абзацу другого частини тринадцятої статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок.

96. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (пункт «б» частини першої статті 81 ЗК України).

97. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (частина перша статті 93 ЗК України). Фактично цьому кореспондує стаття 1 Закону про оренду землі.

98. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (частина друга статті 95 ЗК України).

99. Абзац другий частини першої статті 110 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб.

100. Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки (частина третя статті 110 ЗК України).

101. Частина перша статті 116 ЗК України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України або за результатами аукціону.

102. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (частина п`ята статті 116 ЗК України).

103. Частина шоста статті 118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для індивідуального дачного будівництва, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Водночас проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

104. Надання земельних ділянок державної власності у користування здійснюється, зокрема органами виконавчої влади. Рішення зазначених органів приймається на підставі проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) (згідно із абзацами першим-четвертим частини першої статті 123 ЗК України).

105. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 ЗК України, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки (відповідно до частини першої статті 124 ЗК України).

106. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (частина перша статті 125 ЗК України).

107. Частина перша статті 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у актуальній редакції далі - Закон про держреєстрацію).

108. Стаття 141 ЗК України передбачає перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених ЗК України; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

109. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку (частини друга та десята статті 149 ЗК України).

110. Частина третя статті 152 ЗК України передбачає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

111. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

112. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (частина п`ята статті 6 Закону про оренду землі).

113. Не допускається відчуження орендованих земельних ділянок державної або комунальної власності без згоди на це орендаря (частина четверта статті 9 Закону про оренду землі).

114. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону про оренду землі).

115. Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 17 Закону про оренду землі).

116. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права (частина перша статті 19 Закону про оренду землі).

117. Абзац четвертий частини другої статті 24 Закону про оренду землі передбачає, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Обов'язки орендодавця визначені у статті 25 Закону про оренду землі.

118. Частина третя статті 24 Закону про оренду землі передбачає, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого надавати податковому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний податковий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

119. Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право на усунення перешкод у користуванні нею (відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону про оренду землі).

120. У частині першій статті 31 Закону про оренду землі визначений перелік випадків, коли договір оренди землі припиняється - в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства / концесії).

121. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором (частина четверта статті 31 Закону про оренду землі).

122. Відповідно до абзацу четвертого пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03 жовтня 2019 року № 157-IX «Про оренду державного та комунального майна» договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

123. Частина друга статті 25 Закону України від 22 травня 2003 року № 858?IV «Про землеустрій» (у актуальній редакції далі - Закон про землеустрій) передбачає, що до видів документації із землеустрою, зокрема віднесені: 1) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок (пункт «ґ»); 2) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (пункт «й»).

124. Згідно із частиною першою статті 56 Закону про землеустрій технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, зокрема включає: 1) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути; 2) нотаріально посвідчену згоду на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); 3) згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).

125. Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами (абзац другий частини першої статті 1 Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (у актуальній редакції далі - Закон про ДЗК)).

126. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (абзац третій частини першої статті 1 Закону про ДЗК).

127. Частина друга статті 15 Закону про ДЗК передбачає, що відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

128. Відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні.

129. Відомості про розподіл земель за формами власності і видами речових прав вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (абзац другий частини дев`ятої статті 21 Закону про ДЗК).

130. Органи державної влади (крім Верховної Ради України) та органи місцевого самоврядування у строк не пізніше п`яти робочих днів після прийняття рішень про затвердження документації із землеустрою і технічної документації з оцінки земель, яка згідно з цією статтею є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надають центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, відповідно до їх компетенції засвідчені копії вказаних рішень для внесення відповідної інформації до Державного земельного кадастру (частина тринадцята статті 21 Закону про ДЗК).

131. Подання Державному кадастровому реєстратору заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру разом із документацією із землеустрою чи документацією із оцінки земель здійснюється розробником такої документації, якщо інше не встановлено договором на виконання робіт із землеустрою чи оцінки земель. Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюється розробником такої документації, якщо інше не встановлено договором на виконання робіт із землеустрою (пункти 17 та 18 Закону про ДЗК).

132. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку (частина перша статті 24 Закону про ДЗК).

133. Частина третя статті 24 Закону про ДЗК передбачає, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється, зокрема за заявою: 1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (абзац другий); 2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи (абзац третій).

134. Згідно із частиною першою статті 25 Закону про ДЗК Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить, зокрема такі відомості про земельну ділянку: інформацію про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей (пункт «и»); 2) інформацію про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт «і»).

135. Частина перша статті 26 Закону про ДЗК передбачає, що при відкритті Поземельної книги відомості до неї вносяться на підставі документації, яка подана для державної реєстрації земельної ділянки (крім відомостей про власників та користувачів земельної ділянки).

136. У разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається. У Поземельній книзі на земельні ділянки, сформовані в результаті поділу або об`єднання земельних ділянок, здійснюється запис про такий поділ чи об`єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок (частини перша та друга статті 27 Закону про ДЗК).

137. Державний земельний кадастр та Державний реєстр речових прав на нерухоме майно за допомогою програмних засобів ведення інформаційних систем забезпечують у режимі реального часу отримання: органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані речові права на земельні ділянки, їх обтяження, а також про ціну (вартість) земельних ділянок, речових прав на них чи розмір плати за користування земельною ділянкою; державними реєстраторами речових прав на нерухоме майно відомостей з Державного земельного кадастру про речові права на земельні ділянки, зареєстровані до 2013 року, а також відомостей з Державного земельного кадастру про земельні ділянки (частина перша статті 30 Закону про ДЗК).

138. Пункт 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (у актуальній редакції далі - Порядок) передбачає, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49?54 цього Порядку.

139. Після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держгеокадастру або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі (пункт 112 Порядку).

140. Державний кадастровий реєстратор в день отримання інформації про зареєстровані речові права на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносить відомості про власників, користувачів земельної ділянки відповідно до даних зазначеного Реєстру до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі (пункт 113 Порядку).

141. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: 1) поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання; 2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру. У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених у підпункті 2 цього пункту, Державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу згідно з додатком 23, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельних ділянок (згідно із пунктом 114 Порядку).

142. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону про держреєстрацію).

143. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження (пункт 2 частини першої статті 2 Закону про держреєстрацію).

144. Пункт 2 частини першої статті 4 Закону про держреєстрацію передбачає, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

145. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (частина четверта статті 18 Закону про держреєстрацію).

146. Пункт 4 частини третьої статті 10 Закону про держреєстрацію передбачає, що державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.

147. Розділ Державного реєстру прав закривається державним реєстратором одночасно із проведенням державної реєстрації припинення речових прав, обтяжень речових прав, про що державний реєстратор обов`язково невідкладно повідомляє відповідного користувача, обтяжувача (абзац другий частини другої статті 14 Закону про держреєстрацію).

148. У разі об`єднання об`єктів нерухомого майна відповідні розділи Державного реєстру прав та реєстраційні справи закриваються, а реєстраційні номери таких об`єктів скасовуються. Для новоствореного об`єкта нерухомого майна відкривається новий розділ у Державному реєстрі прав та формується нова реєстраційна справа, а також присвоюється новий реєстраційний номер такому об`єкту (абзаци перший та другий частини четвертої статті 14 Закону про держреєстрацію).

149. Відповідно до змісту частини першої статті 18 Закону про держреєстрацію відкриттю розділу в Державному реєстрі прав щодо нерухомого майна на момент реєстрації ОСОБА_2 свого права власності на спірну новостворену земельну ділянку передувала перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

150. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву, а також відповідного користувача, обтяжувача (абзац дев`ятий частини першої статті 20 Закону про держреєстрацію).

151. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню (абзац перший частини третьої статті 26 Закону про держреєстрацію).

152. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (абзац третій частини третьої статті 26 Закону про держреєстрацію).

153. У разі наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про інші речові права, похідні від права власності, перенесених з Державного реєстру земель, крім відомостей про право власності на земельну ділянку, державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав переносить такі відомості Державного земельного кадастру про речові права на таку земельну ділянку до відповідного відкритого розділу Державного реєстру прав (абзац шостий частини першої статті 29 Закону про держреєстрацію).

154. Стаття 33 Закону про держреєстрацію передбачає обов`язкову взаємодію для забезпечення інформаційної узгодженості між Державним реєстром прав та Державним земельним кадастром.

155. Державні реєстратори, суб`єкти державної реєстрації прав за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом. Шкода, завдана державним реєстратором фізичній чи юридичній особі під час виконання своїх обов`язків, підлягає відшкодуванню на підставі судового рішення, що набрало законної сили, у порядку, встановленому законом (згідно із частиною першою статті 38 Закону про держреєстрацію).

156. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» змінена територіальна підсудність судових справ Харківського апеляційного суду - на Полтавський апеляційний суд.

157. Припинення, визнання недійсними договорів оренди землі від 29 грудня 2006 року № 1 та № 2, включаючи додаткові угоди до них, у цій справі не доведені її учасниками та не встановлені судами попередніх інстанцій.

158. Як вже зазначав Верховний Суд вище, твердження ОСОБА_1 про відсутність правового висновку Верховного Суду щодо поставленого у контексті пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України питання спростовується її власною вимогою відступити від цього висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 619/5321/20-ц, який випливає з наведених норм законодавства України.

159. Сама лише незгода учасника судової справи з певним висновком Верховного Суду не є підставою для відступу від нього. Верховний Суд не вбачає підстав відступати від свого зазначеного правового висновку та звертає увагу на те, що він був підтверджений також й Великою Палатою Верховного Суду, яка у своїй постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 чітко зазначила, що поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки. Передача земельної ділянки в оренду і є одним з таких обтяжень права власника земельної ділянки.

160. Тобто будь-які зміни фактичної територіальної конфігурації (розташування та розміри) земельної ділянки чи земельних ділянок, які відбуваються під час чинності договору оренди цієї земельної ділянки чи земельних ділянок, якщо вони відбуваються у межах визначеного обсягу прав оренди за цим договором - не виходять за межі попередньо визначеної загальної фактичної території розташування цієї земельної ділянки чи земельних ділянок та її розміру чи їх розмірів, переданої або переданих в оренду, автоматично не припиняють чинність цього договору оренди та дійсність відповідного права оренди, яке випливає із нього, щодо нової земельної ділянки чи нових земельних ділянок, утворених у межах відповідної фактичної території розташування та розміру (розмірів) за результатами цих змін.

161. Певні відмінності у правовідносинах та позовних вимогах справи, що розглядається, та справи № 357/8277/19 не впливають на суть зазначеного правового висновку та не здатні її змінити, у зв`язку з чим цей правовий висновок Великої Палати Верховного Суду підлягає застосуванню у цій справі.

162. Отже посилання ОСОБА_1 на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України є необґрунтованим, так само як і справедливо скасоване апеляційним судом рішення суду першої інстанції за конкретних обставин саме цієї справи, яке протирічить зазначеному правовому висновку Великої Палати Верховного Суду.

163. Законодавство встановлює обов`язкові процедури щодо формування земельної ділянки як об`єкта прав та реєстрації цих прав. Власна оцінка певною особою недоліків у реєстрації права оренди земельної ділянки іншою особою, його дійсності може бути підставою звернення до суду для захисту тих чи інших прав та інтересів, але вона не може бути підставою для довільного тлумачення та вибіркового виконання вимог законодавства щодо оформлення прав інших осіб на цю земельну ділянку.

164. ЄСПЛ також відмічає, що правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (дивитись, наприклад, рішення від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України» (Tregubenko v. Ukraine, заява № 61333/00, п. 54)).

165. Щодо оцінки апеляційним судом добросовісності сторін спірного договору дарування від 27 листопада 2020 рокуВерховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Той факт, що ОСОБА_2 подарувала спірну новостворену земельну ділянку своїй матері протягом незначного проміжку часу з моменту реєстрації свого права власності на неї може бути критерієм оцінки добросовісності цього договору у контексті наведеного правового висновку Верховного Суду щодо правочинів дарування між родичами у комплексі з іншими обставинами конкретної справи. Апеляційний суд фактично резюмував відсутність добросовісності на підставі зазначеного правового висновку Верховного Суду, хоча і не вдався до детального аналізу цього питання. Разом з тим Верховний Суд хоча і констатує недостатню вмотивованість судового рішення апеляційного суду щодо доведеності недобросовісності дій сторін цього договору у контексті частини другої статті 410 та частини другої статті 412 ЦПК України, однак не бачить підстав для передачі справи на новий розгляд апеляційному суду для більш ретельного вивчення цього питання оскільки апеляційним судом було належним чином встановлене порушення спірним договором дарування від 27 листопада 2020 року частини першої статті 203 ЦК України, що вже є достатнім для визнання його недійсним.

166. Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідні районні державні адміністрації Харківської області, у разі наявності підстав вважати, що позивач порушує договірні відносин щодо оренди відповідної землі, не позбавлені права реагувати на це в межах встановлених законодавством процедур та захищати права своєї територіальної громади у судовому порядку.

167. Якщо ОСОБА_1 вважає, що їй була нанесена шкода неналежним виконанням посадовими особами своїх обов`язків щодо ведення зазначених державних реєстрів, їх взаємодії та виконання вимог закону щодо надання земельної ділянки у приватну власність, то вона не позбавлена права звернутись до суду з позовом до відповідних державних чи комунальних органів з метою її відшкодування.

168. Отже зазначені доводи касаційної скарги не доводять необхідність скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду, тому Верховний Суд не бачить доведених підстав для задоволення касаційної скарги.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

169. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. (частина третя статті 401 ЦПК України).

170. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи, висновків судів попередніх інстанцій Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

(2.2) Щодо судових витрат

171. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

172. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

173. Відповідно до платіжної інструкції від 08 червня 2023 року № 0.0..1 ОСОБА_1 сплатила судовий збір за подання зазначеної касаційної скарги у сумі 10 089,60 грн.

174. ОСОБА_1 у касаційній скарзі заявила вимогу про розподіл судових витрат. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати.

175. Враховуючи результат касаційного перегляду справи, відсутні підстави для відшкодування ОСОБА_1 витрат на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 .

2. Залишити без змін постанову Полтавського апеляційного суду від 21 березня 2023 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

А. І. Грушицький

Є. В. Петров