Провадження №2-з/463/11/26
УХВАЛА

судового засідання

24 березня 2026 року м. Львів

Личаківський районний суд міста Львова в складі: головуючої судді Ціпивко І.І., з участю секретаря судового засідання Гусак К.А., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Львові заяву представника позивачки адвоката Соколова О.В. про забезпечення позову при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про додержання правил добросусідства та зобов`язання вчинити дії,

за участю: представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Соколова О.В., представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Цікала А.А., представника Львівської міської ради Жолобович Ю.В.,

встановив:

До Личаківського районного суду міста Львова надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про додержання правил добросусідства та зобов`язання вчинити дії.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2025 року визначено головуючу суддю Ціпивко І.І. для розгляду справи.

Ухвалою судді від 29.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 22.01.2026.

22.01.2026 року розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено за клопотанням представника позивачки адвоката Соколова О.В.

17.02.2026 року розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено за клопотанням представника позивачки адвоката Соколова О.В.

10.03.2026 року до суду представником позивачки адвокатом Соколова О.В. надіслано заяву про забезпечення позову, якою просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти дії по будівництву зблокованого житлового будинку садибного типу на земельних ділянках з кадастровими номерами :05:006:0586 та :05:006:0587 та заборонити іншим особам вчиняти будь які дії щодо вказаного зблокованого житлового будинку садибного типу. Таку заяву обгрунтовував тим, що суть спірних правовідносин полягає у тому, що відповідачка, будучи власницею суміжних з позивачами земельних ділянок, розпочала будівництво житлового будинку, який за своїми розмірами порушує ДБН щодо протипожежних відстаней та охоронних зон ліній електропередач високої потужності. Покликаючись на висновок експерта від 13.02.2026 року, яким встановлено невідповідність норм будівництва. Відтак вважає, що є підстави вважати, що продовження дій, пов`язаних з будівництвом, в кінцевому результаті призведуть до завершення будівництва та можливого відчуження об`єкта третім особам. Продовження будівництва призведе до збільшення обсягів та вартості обєкта, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Представник позивача адвокат Соколов О.В. у судовому засіданні заяву про забезпечення позову підтримав та просив таку задовольнити.

Представник відповідача адвокат Цікало А.А. у судовому засіданні проти такої заяви заперечив, звернув увагу на тому, що у випадку забезпечення позову будуть порушенні права відповідачки та допущено понесення нею суттєвих витрат, оскільки будинок буде пошкоджено без його накриття. Відтак, зберігаючи баланс між правами сторін, просить суд відмовити у задоволенні такої заяви.

Представник третьої особи - Львівської міської ради Жолобович Ю.В. вирішення даного питання залишила на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, проаналізувавши заяву, матеріали, які долучені до неї та матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

У постанові від 22 грудня 2022 року у справі№640/31815/21 Верховний Суд дійшов висновку, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України, основними засадами (принципами) судочинства, а саме: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому таке судового рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду. Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Водночас Верховний Суд у своїй постанові справа №380/23268/24 від 23 червня 2025 року наголошує на тому, що заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, перевірити, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову в конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Разом з тим, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник заявника не надає доказів, які б свідчили про наявність фактичних намірів власника розпорядитися об`єктом прав, а також того, що невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в той час як відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги чи заперечення.

Тому самі лише твердження представника позивача про можливість утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, враховуючи, те, що позивачем не надано доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, те що невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у зв`язку із її необґрунтованістю.

Керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

постановив:

у задоволені заяви представника позивача адвоката Соколова О.В. про забезпечення позову при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про додержання правил добросусідства та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.03.2026 року.

Суддя Ірина ЦІІИВКО