УХВАЛА

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 703/2801/25

провадження № 61-2167ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 вересня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» (далі - ТОВ «Черкасиенергозбут») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Черкасиенергозбут» є постачальником універсальних послуг на території Черкаської області згідно абзацу третього пункту 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» та додатку 3 до постанови НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих непобутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» покладається виконання функції універсальної послуги на закріпленій території.

Відповідно до пункту 7 Постанови НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 року, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року№ 312 та Правилами роздрібного ринку електричної енергії визначено загальне правило, за яким договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг є публічним договором, до якого приєднується споживач.

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщено в електронній формі на офіційному сайті.

ОСОБА_1 приєдналась до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщеного на офіційному сайті ТОВ «Черкасиенергозбут» шляхом споживання електричної енергії та оплати за вказану електричну енергію, внаслідок чого за об`єктом побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 , було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Місце проживання та реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується Довідкою № 01-16/2181 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданою відділом органу реєстрації Виконавчого комітету Смілянської міської ради 19 грудня 2024 року.

Право власності ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 408589786 від 18 грудня 2024 року.

Вказував, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем, в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

ТОВ «Черкасиенергозбут» виконало взяті на себе зобов`язання з постачання електричної енергії за адресою об`єкта побутового споживача, проте боржник всупереч умовам Договору та Правил роздрібного ринку електричної енергії не виконав взяті на себе зобов`язання та не здійснив оплату спожитої електричної енергії.

За період з 01 лютого 2024 року до 30 вересня 2024 року включно ОСОБА_1 спожила електричну енергії обсягом 3774 кВт на загальну суму 15 680,40 грн, проте за вказаний період здійснила оплату за спожиту електричну енергію у розмірі 583,44 грн.

Станом на момент подачі позову у боржника наявна заборгованість перед заявником за спожиту електроенергію, що становить - 15 096,96 грн.

На підставі пункту 5 та пункту 10 Постанови НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР, а саме - ПАТ «Черкасиобленерго», а відтак всі розрахунки з побутовими споживачами в тому числі з боржником, заявник здійснює на підставі даних отриманих від ПАТ «Черкасиобленерго».

З метою підтвердження обсягів споживання та розподілу електричної енергії заявник звернувся до оператора системи розподілу - ВСП «Смілянські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго» з листом від 26 березня 2025 року вих. № 02Ц-531-2025.

Листом від 03 квітня 2025 року вих. № 287/27/2025 оператор системи розподілу - ВСП «Смілянські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго» підтвердив, що ОСОБА_1 дійсно у період з 01 лютого 2024 року до 30 вересня 2024 року включно спожила електричну енергію в обсязі 3 774 кВт. год.

Вказував, що вищевказані докази та обставини підтверджують той факт, що боржник дійсно споживав електричну енергію у вказаний вище період, проте не здійснив оплату за таку електричну енергію, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 15 096,96 грн.

26 березня 2025 року ОСОБА_1 надіслано вимогу № 02Ц-523-2025 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію разом з рахунком за електроенергію за лютий 2025 року на загальну суму 15 096,96 грн.

06 серпня 2024 року ОСОБА_1 направлено попередження про припинення постачання електричної енергії з 28 серпня 2024 року.

Оскільки відповідачем не було сплачено заборгованості за спожиту електричну енергію відповідно до направленого попередження, 27 серпня 2024 року Смілянський ЦОС ТОВ «Черкасиенергозбут» направив до ВСП «Смілянські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», як оператора системи розподілу, реєстр - скорегований споживачів, яким необхідно припинити електроживлення з 28 серпня 2024 року.

25 вересня 2024 року за №1538/27/2024 ВСП «Смілянські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», надала до Смілянського ЦОС ТОВ «Черкасиенергозбут» реєстр щодо споживачів постачальника ТОВ «Черкасиенергозбут», який припиняє електроживлення 24 вересня 2024 року.

Відповідно до наданого реєстру ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було припинено постачання електричної енергії у зв`язку з боргом за несплату коштів за використану електричну енергію за вищевказаною адресою.

Відповідно до кошторису на виконання робіт, акту здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) електроживлення за виконання робіт з припинення електроживлення, рахунку від 15 жовтня 2024 року № 1992 ВСП «Смілянські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго», вартість послуги з припинення постачання електричної енергії ОСОБА_1 складає вартість послуги з ПДВ 982,69 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 15 096,96 грн за період з лютого 2024 року до вересня 2024 року, інфляційні втрати у розмірі 1 684,40 грн, 3 % річних у розмірі - 354,16 грн, витрати на компенсацію за припинення постачання електричної енергії в сумі 982,69 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі - 3 028,00 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 15 січня 2026 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Черкасиенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 15 096,96 грн за період з лютого 2024 до вересня 2024 року, інфляційні втрати у розмірі 1 684,40 грн та 3 % річних у розмірі 354,16 грн, витрати на компенсацію за припинення постачання електричної енергії в сумі 982,69 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.

У вересні 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 вересня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 січня 2026 року, в якій, посилаючись на неправильні застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, ціна позову в яких не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову визначається у справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України).

Оскільки ціна позову (18 118,21 грн) станом на 01 січня 2026 року не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 х 30 = 99 840,00 грн), справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Касаційна скарга містить посилання на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Проте заявником не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Верховний Суд зазначає, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає загальнодержавне значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчий процес (референдум), обороноздатність держави, її суверенітет, найвищі соціальні цінності, визначені Конституцією України, тощо.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то Верховний Суд зазначає: у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Проте, касаційна скарга не містить обґрунтованих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв, а справа мала виняткове значення для заявника.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання заявника на положення підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.

Інших посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі незначної складності підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 вересня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 15 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник