ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/467/26Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/256/25 Категорія: 304090000 Пироженко С.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіВасиленко Л. І., Новіков О. М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Дубинського В. М. на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 04.12.2025 (повний текст складено 04.12.2025, суддя в суді першої інстанції Пироженко С. А.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у січні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість за договором № 3046-2065-1 від 30.11.2024 у розмірі 63 625 грн та судові витрати, мотивуючи про те, що ОСОБА_1 , як позичальник, не виконала належним чином свої зобов`язання по вказаному кредитному договору, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилася зазначена заборгованість.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 04.12.2025 позов у справі задоволено. Суд вказав на обґрунтованість доводів позивача про невиконання позичальником своїх договірних зобов`язань, що спричинило виникнення кредитної заборгованості, яка стягується в цій справі.

Представника відповідача адвокат Дубинський В. М. подав на вказане рішення суду 30.12.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши суму заборгованості до 6720 грн, та відшкодувати відповідачу судові витрати за апеляційний перегляд справи.

В обґрунтування вказано на те, що суд першої інстанції помилково вважав, що кошти в сумі 5250 грн, які відповідач сплатила 08.01.2024 зарахувалися в якості погашення відсотків по кредиту, адже із вказаної суми було погашено 5 000 грн тіла кредиту та 250 грн відсотків за строк користування кредитом до 08.01.2024.

Виходячи із відсоткової ставки по кредиту в розмірі 3,5% за кожен день користування кредитом, зважаючи на строк кредитування до повернення боргу 08.01.2024, відсотки по кредиту складають 1470 грн, отже всього сума заборгованості становить 6720 грн, яка й має бути стягнута судом.

Наголошує на тому, що кредит відповідачу надано незаконно та відповідний договір оформлено нею під впливом тяжких життєвих обставин.

Часткове задоволення позовних вимог є підставою для перегляду розміру відшкодування судових витрат у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти її аргументів заперечив та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, вважаючи його законним та обґрунтованим, та просив відшкодувати за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 63 625 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 30.11.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» (торгова марка «PROCENT») та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3046-2065-1, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5 000 грн строком на 365 днів, до 29.11.2024, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ «А-БАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних).

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію».

Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач в порушення умов Кредитного договору не повернув суму кредиту, не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за Кредитним договором, порушує умови Кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений договором строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит.

Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункту 1.1. Кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, чим порушує права позивача.

Із детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за Договором №3046-2065-1 від 30.11.2023 вбачається, що станом на 25.12.2024 загальна сума заборгованості відповідача становить 63 625 грн, з яких: 5 000 грн - заборгованість за кредитом; 58 625 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 30.11.2023 по 29.11.2024 відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5% річних) та Графіку платежів.

Відповідач із вказаною позивачем сумою заборгованості не погодилася та стверджує, у тому числі в апеляційні й скарзі, що ще 08.01.2024 нею була погашена заборгованість по вказаному кредитному договору, що підтверджено квитанцією на суму 5 250 грн.

При цьому зазначена сума також була вказана і в розрахунку заборгованості, наданому позивачем, та була зарахована останнім як погашення відсотків.

Заперечуючи проти заявлених ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» позовних вимог, відповідач вказала на введення її кредитором в оману щодо умов нарахування процентів за користування коштами, взятими нею у позику, оскільки зазначає, що нею було сплачено 5 000 грн в рахунок погашення боргу як тіло кредиту, а отже борг у неї перед позивачем відсутній, що складає суть апеляційних заперечень у цій справі.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На час розгляду справи кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит, є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався, сума боргу по тілу кредиту та нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами позичальником наданими доказами не спростовується.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, встановивши, що відповідач, як позичальник, отримав кредитні кошти за договором та не повернув їх у визначені строки разом із нарахованими відсотками, отже має непогашену заборгованість, вірно вказав про те, що позовні вимоги про стягнення коштів є обґрунтованими.

При цьому суд першої інстанції вірно встановив суму заборгованості, яка підтверджується матеріалами справи та не спростовується по суті аргументами скаржника.

З такими висновками суду першої інстанції в цій справі апеляційний суд погоджується повністю, адже вони підтверджуються наявними у справі доказами та ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах та правому регулюванні правовідносин сторін, що виникли на підставі кредитного договору.

Апеляційним судом відхиляються аргументи скаржника про те, що позивачем не вірно обраховано заборгованість по договору з урахуванням погашення боргу по тілу кредиту в сумі 5 000 грн згідно здійсненого 08.01.2024 платежу, з урахуванням такого.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору Позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 127,50%). Строк надання кредиту та строк дії договору відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 365 днів.

Відповідно до п.1.3. періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 30 днів, що відображено в Додатку №1 до Кредитного договору.

Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункту 1.1. Кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

У п. 8.2 Договору встановлено, що підписуючи даний договір, позичальник засвідчує, що до укладення договору уважно ознайомився з текстом Паспорта споживчого кредиту, Договору та Правилами, а також отримав від Товариства інформації, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч.2 ст 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та с. 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб - сайті Товариства, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Отже, у межах строку кредитування відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 30 днів.

Як вбачається із позовної заяви та Детального розрахунку заборгованості відповідачем 08.01.2024 внесено на рахунок Позивача 5 250 грн, які пішли на сплату процентів, тобто було допущено прострочення погашення кредиту (не у погоджені строки) з боку позичальника, яка несвоєчасно сплатила відсотки відповідно до Графіку платежів, що й обумовило виникнення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом.

За умови прострочення позичальником здійснення платежу по кредиту, що в апеляційній скарзі не заперечується, стверджувати про погашення тіла кредиту таким платежем підстав не має, адже відповідні кошти будуть зараховуватися у якості відсотків по кредиту, нарахованих за період простроченого користування кредитним коштами.

Отже аргументи скаржника про неналежне обчислення позивачем погашення коштів по кредиту свого підтвердження при апеляційному перегляді справи не знайшли.

Посилання скаржника на те, що кредит відповідачу надано незаконно та відповідний договір оформлено нею під впливом тяжких життєвих обставин, доказами не підтверджено, адже відповідач самостійно зверталася до позивача за отриманням коштів у кредит, врахувавши свій сімейний стан та можливість належного дотримання договірних зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитних платежів.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 04.12.2025 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати скаржника за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Вирішуючи питання про компенсацію судових витрат відповідача, понесених в апеляційному суді, колегія суддів ураховує таке.

Частинами 1 та 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Враховуючи обсяг правничої допомоги позивачу при розгляді цієї справи апеляційним судом, підтверджений наданими доказами, який полягав у складенні відзиву на апеляційну скаргу (письмових пояснень щодо апеляційної скарги, як зазначив адвокат позивача Руденко К. В.), а також те, що правова позиція позивача сформована при розгляді справи судом першої інстанції та потреби у додатковому збиранні доказів та правовому аналізі обставин справи на стадії її апеляційного перегляду не має, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в апеляційному суді, які мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, слід визначити в сумі 1000,00 грн, що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 04.12.2025 у даній цивільній справі залишити без змін.

Судові витрати скаржника в апеляційному суді не відшкодовувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» 1 000,00 грн витрат на правничу допомогу при апеляційному перегляді справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 17.02.2026.

Суддя-доповідач

Судді