Провадження № 2/355/231/26
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

24 лютого 2026 року селище Баришівка

Баришівський районний суд Київської області у складі головуючої судді Цирулевської М. В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення батьківства,

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення батьківства.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2025 року, матеріали вище вказаної позовної заяви, на підставі ст. 31 ЦПК України, було передано за підсудністю до Баришівського районного суду Київської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2025 року головуючою суддею у даній справі визначено суддю Баришівського районного суду Київської області Цирулевську М. В.

З огляду на здійснені судом з метою визначення територіальної підсудності справи дії та отримані за їх результатами відомості (детально зазначені нижче), 27 січня 2026 року ухвалою Баришівського районного суду Київської області позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. За змістом вказаної ухвали суд дійшов висновку, що позивачу необхідно усунути недоліки, які має позовна заява, а саме на виконання вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та задля визначення підсудності справи зазначити та надати докази того, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання чи перебування в Україні відповідача ОСОБА_2 була територія, що належить до територіальної юрисдикції Баришівського районного суду Київської області, чи докази того, що місцезнаходженням майна відповідача є територія, що належить до територіальної юрисдикції Баришівського районного суду Київської області, або докази того, що місцем постійного заняття (роботи) відповідача є територія, що належить до територіальної юрисдикції Баришівського районного суду Київської області; навести обґрунтування підсудності справи Баришівському районному суду Київської області з урахуванням норм Закону України «Про міжнародне приватне право».

Для усунення недоліків позовної заяви, позивачу надано десятиденний термін з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

18.02.2026 від представника позивача Ключенкової Х. В. через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків. До заяви про усунення недоліків представник позивача надала клопотання про виклик свідків.

За змістом заяви про усунення недоліків, відповідно до п. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). У позовній заяві зазначено, що, останньою відомою адресою місця перебування відповідача, яка відома позивачу, є: АДРЕСА_1 . Чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачена така підстава для залишення позовної заяви без руху та повернення її позивачу, як неможливість встановити останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача, ураховуючи, що позивач у позовній заяві вказав останнє відоме йому місце перебування відповідача. В незалежності від того, чи має відповідач у справі місце проживання або місце знаходження, або рухоме чи нерухоме майно на території України, справи про встановлення батьківства підсудні судам України, якщо позивач має місце проживання в Україні. Дитина є громадянином України, та її особистим законом є право України, тому, в даному випадку, підлягає також застосуванню правило, закріплене в ст. 65 Закону України "Про міжнародне приватне право", яким визначено, що встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження, а саме законодавством України та спір підсудний саме судам України.

Дослідивши доводи заяви про усунення недоліків позовної заяви, суд зазначає та виснує таке.

Одним із завдань цивільного судочинства є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України).

За практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух; не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. З рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави та може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Цивільним процесуальним кодексом України.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, Броварським міськрайонним судом Київської області не було вчинено передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України дій щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

За результатами численних дій суду щодо встановлення даних відносно зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача, 13 січня 2026 року за вхідним №394 від Державної міграційної служби України надійшла відповідь на запит суду, відповідно до якої вбачається, що за обліками територіальних органів та підрозділів ДМС та Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС, інформація стосовно документування в Україні місця проживання громадянина Японії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.

Однією з характеризуючих ознак фізичної особи, як учасника цивільних правовідносин, є місце її проживання, що дає можливість ідентифікувати особу, визначити місце, куди необхідно направляти кореспонденцію. Саме за місцем проживання фізичної особи визначається місце належного виконання зобов`язання та місце відкриття провадження. Держава покладає обов`язок на кожну фізичну особу, котра перебуває на території України, реєструвати місце свого проживання (перебування), про що зазначено в ч. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 №297, а саме громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи.

Місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

Місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Як вже зазначав суд, за обліками територіальних органів та підрозділів ДМС та Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС, інформація стосовно документування в Україні громадянина Японії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.

Відтак, суд констатує, що не можливо встановити зареєстроване місце проживання або перебування громадянина Японії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України.

При цьому, суд констатує, що показаннями свідків, заява про виклик яких додана до заяви про усунення недоліків, не може доводитись обставина щодо місця проживання або перебування громадянина Японії ОСОБА_2 на території України у розумінні ч. 1 ст. 27 ЦПК України; показання свідків у цьому випадку не відповідатимуть такій характеристиці доказів як їх допустимість (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

А отже у суду відсутні підстави для висновку, що за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 27 ЦПК України, ця справа підсудна Баришівському районному суду Київської області.

Окремо суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10 серпня 2022 року у справі № 757/28189/20-ц, за якою розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) (частина 9 статті 28 ЦПК України).

З метою надання процесуальної можливості позивачу надати докази щодо підсудності цієї справи відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 27.01.2026 запропоновано позивачу надати докази того, що місцезнаходженням майна відповідача є територія, що належить до територіальної юрисдикції Баришівського районного суду Київської області, або докази того, що місцем постійного заняття (роботи) відповідача є територія, що належить до територіальної юрисдикції Баришівського районного суду Київської області.

Відповідних доказів та обґрунтувань представником позивача в заяві про усунення недоліків позовної заяви не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом; заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відтак, суд змушений констатувати, що позивачем не усунуто недоліків позовної заяви, ця справа не підсудна Баришівському районному суду Київської області, а тому суд доходить висновку про необхідність повернення позовної заяви.

Водночас, суд зауважує, що повернення позовної заяви з викладених мотивів не є обмеженням права на доступ до правосуддя, оскільки відповідно до частини 7 статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Окремо суд вважає за доцільне звернути увагу позивача ще й на таке.

При дослідженні питання про прийняття справи до провадження та відкриття провадження, суд обізнаний з позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.03.2025 у справі №487/4523/23, а саме що позбавлення чоловіка, який вважає себе біологічним батьком, права ініціювати позов про визнання батьківства суперечить принципу розумності та справедливості.

Разом з тим, перелік справ з альтернативною підсудністю закріплений у ст. 28 ЦПК України, зокрема, позови, що виникають із сімейних правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас, законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором. Реєстрація (декларування) місця проживання / перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

За наявною в Державній міграційній службі України інформацією, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 16.12.2015 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанова від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21) зроблено висновок щодо визначення територіальної юрисдикції для подання позовів.

Так, положення ч. 1 ст. 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи позивача. Тому позови, наведені в ч. 1 ст. 28 ЦПК України, не можуть пред`являтися за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого.

Положеннями ЦПК України правового значення надано лише зареєстрованому місцю проживання фізичної особи, фактичне місце проживання фізичної особи такого значення не має.

Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, остільки фактичне місце проживання може змінюватись. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне - місце проживання.

Відтак, з огляду на зареєстроване місце проживання позивача, зважаючи на процесуальну можливість подання позову в цій справі за правилами альтернативної підсудності, закріпленими в ч. 1 ст. 28 ЦПК України, суд вважає доцільним роз`яснити позивачу таку процесуальну можливість для подання позову з аналогічними предметом та підставами до суду за своїм зареєстрованим місцем проживання.

Суд, при цьому, з огляду на доводи позовної заяви та викладені в ній обґрунтування щодо підсудності цієї справи, з огляду також на процесуальні можливості та дискрецію дій, закріплені в ч. 3 ст. 185 ЦПК України, позбавлений можливості передати цю справу на розгляд до суду за місцем реєстрації та проживання позивача в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Що стосується доводів заяви про усунення недоліків, що дитина є громадянином України, та її особистим законом є право України, тому, в даному випадку, підлягає також застосуванню правило, закріплене в ст. 65 Закону України "Про міжнародне приватне право", яким визначено, що встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження, а саме законодавством України та спір підсудний саме судам України, то суд зауважує, що згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився у м. Києві.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Солом`янському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Означене також виключає підсудність цієї справи Баришівському районному суду Київської області.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, керуючись ст. 185, 188, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення батьківства повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя

Баришівського районного суду

Київської області Марина ЦИРУЛЕВСЬКА