Справа № 343/451/25
Провадження № 22-ц/4808/52/26
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О., Пнівчук О. В.,

секретаря Шемрай Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 адвоката Комарницького Едуарда Григоровича на заочне рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Андрусіва І. М. в місті Долині, у справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року адвокат Комарницький Е. Г. звернувся до суду із позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Позов мотивований тим, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , який рішенням Долинського районного суду від 14 червня 1994 року було розірвано.

В подальшому рішенням Долинського районного суду від 19 травня 1995 року між позивачкою та її колишнім чоловіком було розділено спільне майно подружжя, зокрема їм було присуджено по 1/2 частці будинковолодіння, що по АДРЕСА_1 .

17 березня 2007 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 .

На підставі договору купівлі-продажу від 06 червня 2008 року ОСОБА_3 продав належну йому 1/2 частку згаданого об`єкта незавершеного будівництва ОСОБА_2 , тобто другому чоловіку позивачки відповідачу по справі.

Однак ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не зареєстрував своє право власності на незавершене будівництво, тобто, не провів державну реєстрацію свого права, а тому власником такого залишається ОСОБА_3 .

Разом з тим, враховуючи, що відповідач уклав договір купівлі-продажу 1/2 частки незавершеного будівництвом будинку, перебуваючи у шлюбі із позивачкою, останній належить 1/4 частка такого майна на праві спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням районного суду Чеської Республіки у місті Прага від 06 травня 2020 року, яке ухвалою Долинського районного суду ІваноФранківської області від 23 серпня 2024 року було визнано на території України, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.

Під час розірвання шлюбу та вирішення спільних майнових відносин у м. Прага між сторонами 06 травня 2020 року було укладено угоду про оформлення взаємних майнових стосунків, прав та повинностей стосовно спільного проживання після розлучення шлюбу. Відповідно до вказаної угоди сторони погодили, що ОСОБА_1 стане єдиною власницею ідеальної частки 1/4 будинку, якою володіє ОСОБА_2 .

В позасудовому порядку набути та зареєструвати право власності на вказану 1/2 частку спірного майна позивачка не може, оскільки угода про оформлення майнових стосунків, прав та повинностей щодо спільного проживання після розлучення шлюбу, яку вона уклала зі своїм колишнім чоловіком не передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ. Та крім того, оскільки відповідач ОСОБА_2 не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на незавершене будівництво, наведене також унеможливлює реєстрацію права власності на спірне майно.

Враховуючи викладене, представник позивачки просив суд визнати за нею право власності на 1/2 частку незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В обґрунтування рішення суд вказав, що відповідач ОСОБА_2 купив спірну 1/2 частку незавершеного будівництва, однак не здійснив державну реєстрацію прав власності, а тому позивачка не вправі просити визнати за нею право власності на таке майно на підставі статті 392 ЦК України.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Представник ОСОБА_1 адвокат Комарницький Е. Г. на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не врахував, що відповідач, купуючи 06 червня 2008 року 1/2 частку незавершеного будівництва відповідно до діючого на той час законодавства не повинен був реєструвати свій титул власника в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно. До 01 січня 2013 року таке право власності на об`єкт нерухомості виникло у відповідача на підставі нотаріально посвідченого правочину, який було зареєстровано в державному реєстрі правочинів. Тобто перехід права власності на той час відбувся у момент державної реєстрації договору.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи сторони позивачки в частині того, що оскільки між позивачкою та відповідачем розірвано шлюб, відповідно їй належить ще й 1/4 частка незавершеного будівництва з посиланням на те, що це питання не є предметом розгляду цієї справи. Так, у позовній заяві стороною позивачки було наведено обґрунтування вказаних обставин, зокрема те, що відповідач уклав договір купівлі-продажу за час перебування у шлюбі із позивачкою, а тому половина придбаної ним частки будинковолодіння належить їй на праві спільної сумісної власності. В подальшому сторони уклали угоду, якою врегулювали питання щодо поділу спільного майна подружжя, що свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Представник апелянтки також вказує на те, що суд неправомірно не взяв до уваги заяву відповідача про визнання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Відповідач уже тривалий час проживає за кордоном та не має технічної можливості зареєструвати електронний кабінет в системі «Електронний суд» чи зробити електронний цифровий підпис, водночас суд жодним чином не сприяв відповідачу в реалізації ним своїх права, зокрема, щодо подання заяви про визнання позову.

Враховуючи викладене, представник апелянтки просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Позиція інших учасників справи

ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судове засідання належним чином повідомлені сторони не зв`явилися.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що рішенням Долинського районного суду ІваноФранківської області від 19 травня 1995 року, яке набрало законної сили 30 травня 1995 року, задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна розведеного подружжя.

Присуджено ОСОБА_3 згідно заключення будівельно-технічної експертизи як першому співвласнику половину житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , а саме: гараж 0-1, 1/2 коридору 0-3, кімнату 0-4, кімнату 1-1.

Присуджено ОСОБА_4 згідно заключення будівельно-технічної експертизи як другому співвласнику половину житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , а саме: коридор 0-2, 1/2 коридору 0-3, підвал 0-5, підвал 0-6, кімнату 1-2, кімнату 1-3, кімнату 1-4.

Зобов`язано ОСОБА_3 встановити перегородку, яка ділила коридор 0-3 пополам, ОСОБА_4 замурувати двері між приміщеннями 1-1 і 1-2 (а.с. 38).

Згідно із витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13312469 від 23 січня 2007 року, власниками об`єкта незавершеного будівництва, що за адресою: АДРЕСА_1 є: ОСОБА_4 (1/2 частка) та ОСОБА_3 (1/2 частка). Об`єкт незакінчений будівництвом готовністю 62 % (а.с. 37).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 371151908, сформованої 24 березня 2024 року, ОСОБА_3 є власником 1/2 частки об`єкта незавершеного будівництва, що за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 41).

Відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого від 06 червня 2008 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р. С., зареєстрованого в реєстрі за № 2174, ОСОБА_3 передав, а відповідач ОСОБА_2 прийняв 1/2 частку об`єкту незавершеного будівництва, готовністю 62 %, що за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору право власності у покупця виникає з моменту повного розрахунку та державної реєстрації. У засвідчу вальному написі нотаріуса вказано, що цей договір відповідно до статті 210 ЦК України підлягає державній реєстрації (а.с. 28).

Згідно із витягом з Державного реєстру правочинів № 6046648 від 06 червня 2008 (а.с. 29), договір купівлі продажу, посвідчений 06 червня 2008 року, за яким відчужувачем є ОСОБА_3 , а набувачем ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі правочинів.

Ухвалою Долинського районного суду ІваноФранківської області від 23 серпня 2024 року (справа № 343/1173/24) визнано на території України рішення районного суду Чеської Республіки у м. Прага від 06 травня 2020 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17 березня 2007 року відділом реєстрації актів громадського стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області (а.с. 26-27).

Згідно із угодою про оформлення взаємних майнових стосунків, прав та обов`язків стосовно спільного проживання після розлучення шлюбу від 06 травня 2020 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 домовилися, що ОСОБА_6 стане єдиною власницею 1/4 будинку, якою досі володіє ОСОБА_5 . Отже, ОСОБА_6 стане єдиною власницею будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-22).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Шмеги Л. Б. відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою від 21 березня 2025 року за реєстраційним номером 65953683 у зв`язку із наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (а.с. 52).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина друга статті 319 ЦК України).

За змістом позову ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 1/2 частку незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Своє право вважала порушеним внаслідок того, що на підставі угоди про поділ спільного майна подружжя, укладеної в республіці Чехія з колишнім чоловіком, не може зареєструвати за собою право власності на спірну частину. ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не зареєстрував своє право власності на незавершене будівництво, тобто, не провів державну реєстрацію свого права, а тому власником такого залишається її попередній чоловік ОСОБА_3 .

На думку колегії суддів даючи оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В спірному випадку, за наведених обставин відсутні підстави вважати, що між позивачкою та відповідачем існує спір і наявні передумови для застосування статті 392 ЦК України, оскільки спір виник внаслідок відмови реєстратора у реєстрації права власності на спірну частку, а не у зв`язку з невизнанням чи порушенням права позивачки ОСОБА_7 .

Також ОСОБА_1 позивається стосовно частки у майні подружжя виходячи з факту укладення нотаріально посвідченої угоди про поділ майна в Чехії. Однак позивачкою не враховано, що згідно з п.11 рішення суду Чеської республіки про розлучення від 06.05.2020 року у справі № 9 Ц78/2020-16, судом зазначено: «Що стосується цієї справи, сторони пред`явили договір про оформлення майнових стосунків, прав та повинностей щодо спільного проживання після розлучення шлюбу, але враховуючи те, що мова йде про громадян України, суд шлюб розлучив, а то згідно закону дійсного на території України».

Будь-які докази щодо досягнення такої згоди чи вирішення спору з цього приводу в межах законодавства України суду не представлено.

Суд не заперечує право власності відповідача оформлене згідно вимог законодавства на час укладення договору купівлі-продажу, на що звертає увагу представник апелянтки. Однак у випадку відчуження права на час вчинення такої дії, така реєстрація вимагається Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Проте в спірному випадку, сам факт нереєстрації ОСОБА_7 права на 1/2 частки у незавершеному будівництвом будинку у Реєстрі речових прав, не вказує на наявність спору про право.

Крім того, суд не може давати оцінку угоді про врегулювання майнових питань від 06.05.2020, укладеній у Чеській республіці як доказу, оскільки угода долучена до справи, подана у формі звичайних копій без будь якого засвідчення, що передбачено п.18 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу у цивільних справах від 10.01.2002.

Так само, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неприйняття судом заяви відповідача про визнання позову. Наявна у справі копія заяви від 18.09.2025 на а.с. 92, яка надійшла до суду з невідомої адреси електронною поштою, обґрунтовано не давала підстав суду брати її до уваги як заяву відповідача. Крім того, жодного належного доказу повідомлення відповідача про розгляд справи з його реагуванням по суті у справі немає.

Отже, пред`являючи цей позов, позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частку незавершеного будівництва без будь-яких правових підстав, на що правильно звернув увагу суд першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Комарницького Едуарда Григоровича залишити без задоволення.

Заочне рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

О. В. Пнівчук