провадження № 22-ц/824/2667/2026
головуючий у суді І інстанції Грегуль О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року позивачем подано позов, у якому, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних кредитних зобов`язань, позивач просить за договором про споживчий кредит № 3377377 (індивідуальна частина) від 07.03.2021 стягнути з відповідача 40113,97 грн. - кредиту (сума 6859 грн.), процентів (сума 32454,97 грн.), процентів (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості, сума 0,00 грн.), пені/штрафу (сума 0,00 грн.), комісії (сума 800 грн), втрати від інфляції (сума 0,00 грн.), три проценти річних (сума 0,00 грн.), 2422,40 грн. - судового збору, 16000 грн. - правничої допомоги.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача за договором про споживчий кредит № 3377377 (індивідуальна частина) від 07.03.2021 на користь позивача 39313,97 грн. - кредиту, процентів, 2374,09 грн. - судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні вимоги про стягнення правничої допомоги відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.08.2025 р. по справі №754/10703/25 та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в частині стягнення з ОСОБА_1 виключно заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6859,00 грн. Отже, ОСОБА_1 фактично оскаржує рішення в частині стягнення з нього відсотків за користування кредитними коштами.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що він є військовослужбовцем Збройних сил України, який з 27.06.2018 р. та станом на 19.08.2025 р. проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Вважає, що відповідно до п. 15 ч. З ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції від 14.01.2021 р.) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних сил України, який з 27.06.2018 р. та станом на 19.08.2025 р. проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Апелянт є особою, яка в період з 23.07.2019 р. по 17.09.2019 р. брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях.

Також не погоджується із законністю пункту 2.3.1.2 спірного кредитного договору, яким передбачена пролонгація дії договору на стандартних (базових) умовах, оскільки фактично, вказаним пунктом Кредитору дозволяється продовжувати строк кредитування у зв`язку із неналежним виконанням / невиконанням Позичальником зобов`язання.

Посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 рої (справа N 910/4518/16), у якій судом зазначено наступне:

«[...] припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договорі проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договоре строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України».

Після спливу строку кредитування Позичальник неправомірно користується кредитними коштами, а тому до нього повинні бути застосовані санкцій у вигляді неустойки, пені штрафу або відсотків згідно ст. 625 ЦК України.

В той же час, апелянт вважає, що п. 2.3.1.2 договору №3377377 за своїм змістом дублює положення статті 625 ЦК України, оскільки покладає обов`язки позичальника на сплату відсотків після неповернення кредиту в меж строку кредитування.

Сторона позивача проти доводів апеляційної скарги заперечує та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У відзиві з урахуванням положень пункту 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вважає, що наведеним Законом встановлені пільги для таких двох категорій військовослужбовців:

- які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову;

- які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національні безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час дії особливого періоду.

У відзиві сторона позивача звертає увагу, що важливим є період, за який не здійснюється нарахування неустойки (штраф, пеня) та процентів за користування кредитом, а саме:

для військовослужбовців, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову;

військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

В обгрунтування своїх заперечень посилається на роз`яснення Національного банку України від 14.06.2024р. вих. № 14- 0005/45882 щодо практичних аспектів реалізації вимог законодавства, в доповнення до листа №14-0005/41125 від 28.05.2024р., про те, що пільги військовослужбовцям (а також їх дружинам (чоловікам)), які перебувають на інших видах військової служби (окрім як за мобілізацією), надаються лише за період їхньої безпосередньої участі у зазначених заходах в особливий період.

З наданих Відповідачем документів вбачається, що Відповідач виконує свої обов`язки за контрактом, а не по мобілізації. При цьому, Відповідачем здійснювались заходи із забезпечення оборони лише за період із 23.07.2019 по 17.09.2019 року.

Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року N° 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Також у відзиві позивач звертає особливу увагу суду, що Відповідач не повідомляв ні первісних кредиторів, ні Позивача про набуття ним статусу військовослужбовця. Позивач дізнався про дану обставину лише під час розгляду даної справи з наданих Відповідачем документів.

З урахуванням наведеного сторона позивача вважає, що проценти нараховано без порушення положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Нарахування було здійснено у період, в який Відповідач не здійснював заходів із забезпечення національної безпеки враховуючи надані документи Відповідачем, що підтверджують факт перебування на військовій службі.

Таким чином, на переконання позивача, відсутні підстави для застосування ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача також не погоджується із доводами відповідача щодо неправомірного продовження строку кредитування в односторонньому порядку, оскільки строк кредитування (з урахуванням пролонгації та автопролонгації закінчився до моменту набрання чинності положення ч. 7 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування", відповідно до якого у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У частинах першій-третій статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається із апеляційної скарги, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2025 року оскаржується лише в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами, а тому рішення в іншій частині вимог, а саме в частині відмови стягнення основної суми заборгованості (за тілом кредиту), комісії та витрат на правничу допомогу апеляційним судом не переглядається.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 3377377 (індивідуальна частина) від 07.03.2021, за яким відповідачу надано 8000 грн. кредиту на 15 днів під проценти (1,50 % за кожен день користування кредитом, 5,00 % за кожен день користування кредитом) з комісією за надання кредиту 800 грн.

За договором факторингу № 26-01/2022-83 від 26.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», актом приймання-передавання реєстру боржників, договором № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем, актом прийому-передачі реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит № 3377377 (індивідуальна частина) від 07.03.2021.

Кредитна заборгованість позивачем нарахована на умовах кредитного договору і з якими відповідач з власної ініціативи повністю погодився при укладенні кредитного договору.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції вважав доведеним неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань та відсутність будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог.

При цьому з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 16.11.2016 визнав нарахування комісії за надання кредиту у сумі 800 грн незаконним тому зменшив суму боргу на відповідну суму, що, як уже було зазначено в тексті цієї постанови, позивачем не оскаржено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та викладені у відзиві заперечення колегія апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з урахуванням наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини, які виникли між сторонами цього спору та норми права, які підлягають до застосування.

Як свідчить зміст доводів апеляційної скарги, відповідач не заперечує та визнає саму обставину укладення договору про споживчий кредит № 3377377 (індивідуальна частина) від 07.03.2021 та отримання кредиту в сумі 8000 грн, які відповідачем були використані та, як слідує із наведеного розрахунку заборгованості позивача, частково повернуті. Відтак сума боргу за тілом кредиту у розмірі 6859 грн підтверджена матеріалами справи, наведеним розрахунком та визнана відповідачем.

Разом з тим, відповідач наполягає на наявності підстав для застосування до нього пільг, передбачених положенням частини 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно із якою військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

На час укладення договору про споживчий кредит № 3377377 (індивідуальна частина) від 07.03.2021 діяла редакція статті 14 Закону, яку було доповнено частиною 15 згідно із Законом № 1275-VII від 20.05.2014 у наступній редакції: " Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються."

ОСОБА_1 до апеляційної скарги у підтвердження того, що він є військовослужбовцем Збройних сил України, подав посвідчення серії НОМЕР_2 від 18.11.2019 року; довідку командира військової частини НОМЕР_3 про участь особи у здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, видану лейтенанту ОСОБА_1 про те, що він дійсно в період з 23.07.2019 року по 17.09.2019 рік брав участь у здійсненні цих заходів, зокрема у місті Рубіжне; довідку командира військової частини НОМЕР_3 від 19.08.2025 року, видану капітану ОСОБА_1 про те, що він дійсно проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_3 з 27.06.2018 року по теперішній час; посвідчення офіцера НОМЕР_4 Державної спеціальної служби транспорту від 17.05.2021 року.

Колегія апеляційного суду, враховуючи, що розгляд справи в суді першої інстанції розглядався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін шляхом повідомлення відповідача на електронну адресу, без доказів отримання (доставлення) указаних повідомлень, вважає за необхідне прийняти додані до апеляційної скарги докази, проти залучення яких до справи не заперечувала сторона позивача.

Колегія апеляційного суду також керується висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25), щодо тлумачення терміну "переведені на воєнний стан" з приводу чого Велика Палата Верховного Суду зазначає таке. ... Указом Президента України введено воєнний стан на всій території України. Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України.

Профільне законодавство, зокрема Закон № 3543-XII та Закон № 1932-ХІІ, хоч і не використовує термін "переведення на воєнний стан", натомість оперує поняттям "переведення на організацію і штати воєнного часу". Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.

З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини "на воєнний стан". Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.

Відтак, з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що "переведені на воєнний стан".

У підтвердження обставини, що сторона спору перебуває на військовій службі суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять відповідну інформацію.

Аналогічно у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 (провадження №61-9565св22) Верховний Суд вказав на те, що відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Згідно з положеннями Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.

За змістом статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У частині четвертій статті 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Стороною позивача у відзиві на апеляційну скаргу надані відповідачем докази у підтвердження статусу військовослужбовця не спростовані, однак заперечується період, у який слід застосовувати пільги.

Встановивши, що відповідач перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 27.06.2018 року по час розгляду в суді цієї справи, слід дійти висновку про те, що на нього поширюються пільги (не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом), передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з початку запровадження особливого періоду, тобто з 17 березня 2014 року, та зокрема з часу укладення спірного договору.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову лише в частині стягнення розміру суми основної заборгованості, а саме 6859,00 грн. Проценти за користування кредитом у заявленому розмірі 32454,97 грн до стягнення не підлягають.

В частині вирішення питання про відмову у стягненні комісії та витрат на правничу допомогу рішення суду першої інстанції не оскаржене та не переглядалось в апеляційному порядку.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема в частині незгоди відповідача із законністю пункту 2.3.1.2 спірного кредитного договору, яким передбачена пролонгація дії договору на стандартних (базових) умовах, на результат розгляду апеляційної скарги не впливають, оскільки за наслідками розгляду апеляційного провадження у стягненні нарахованих відсотків за користування кредитом відмовлено за весь період, у тому числі і пролонгований.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом неправильно застосовані норми матеріального права при вирішенні спору, що призвело до ухвалення помилкового рішення щодо задоволення позову, тому вказане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У суді першої інстанції заявлено позов на загальну суму 40 113,97 грн, із яких задоволенню підлягають 6 859 грн, що складає 17,10 % від суми позовних вимог.

Таким чином, судовий збір має бути стягнутий з відповідача позивачу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 414,23 грн (2 422,40*17,10/100).

Та за рахунок позивача підлягає відшкодуванню відповідачеві судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (100%-17,10%=82,9%). При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3 633,60 грн, з яких 82,9% становить 3 012,25 грн (3 633,60*82,9% /100%).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином за рахунок позивача підлягає відшкодуванню відповідачеві судовий збір у розмірі 2 598,02 грн (3 012,25 грн - 414,23 грн).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2025 року в частині стягнення суми заборгованості та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 859 (шість тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн.

В задоволенні вимог позову про стягнення відсотків за користування кредитними коштами відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 2 598 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто вісім) грн 02 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба