ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/388/25 Номер провадження 22-ц/814/1446/26Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В. А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 листопада 2025 року (час проголошення судового рішення та дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ТОВ "Свеа фінанс" звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за договором № 1229956 від 03.10.2023 у розмірі 18 925 грн.

В обґрунтування позову вказувало на неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 листопада 2025 року позов ТОВ "Свеа фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Свеа фінанс" заборгованість за договором № 1229956 від 03.10.2023 у розмірі 18 925,00 грн та судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд залишив поза увагою той факт що матеріали справи не містять доказів укладення саме нею договору та отримання нею коштів. Кошти були перераховані через невстановленого посередника в АТ КБ «ПриватБанк». Розрахунок заборгованості взагалі не має прийматись судом як доказ так як складений ТОВ "Свеа фінанс" і нараховувати проценти він не мав права.

Також суд залишив поза увагою, що вона жодних повідомлень про відступлення прав вимоги не отримувала.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 03.10.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1229956 по продукту «Комфортний», який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Р494.

За умовами вказаного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 500,00 грн строком на 360 днів, періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99 % в день (стандартна процентна ставка) та 0,010 % в день (знижена процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 20 410 грн, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 18 925 грн (п.1.8., п.п.1.8.1., 1.8.2. договору). Кошти кредиту надаються ТОВ «Слон Кредит» в безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 (п. 2.1 договору).

ТОВ «Слон Кредит» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачці кредитні кошти в розмірі 2 500,00 грн, вказане підтверджується даними листа ТОВ «Пейтек Україна» вих. № 36 від 02.08.2024, з якого вбачається, що Товариство, маючи повноваження на підставі договору про переказ коштів № 06062022-1 від 06.06.2022, перерахувало 03.10.2023 від ТОВ «Слон Кредит» кошти в сумі 2 500,00 грн на платіжну картку клієнта, маска картки № НОМЕР_1 , банк еквайр АТ «ПУМБ».( а.с.17 зворот)

24 липня 2024 року між ТОВ «Свеа Фінанс» та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір факторингу № 2407-24, за умовами якого ТОВ «Слон Кредит» відступило для ТОВ «Свеа Фінанс», а останнє набувало за плату права вимоги до боржників, вказаних в реєстрах боржників, що підтверджується договором факторингу та платіжної інструкції № 9703 від 25.07.2023 про оплату фінансування згідно договору факторингу. (а.с.18-22)

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 24.07.2024 №2407-24 ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1229956 від 03.10.2023 в сумі 18 561,75 грн (а.с.23 зворот)

Згідно розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «Свеа Фінанс», заборгованість за договором № 1229956 від 03.10.2023 складає 18 925 грн, з яких 2 500,00 грн - сума кредиту; 16 425 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 16 зворот 17).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, договір підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що свідчить про досягнення згоди з усіх істотних умов договору, надані відповідачкою письмові докази про звернення її до поліції з приводу шахрайських дій та укладення договорів в різних фінансових установах не можуть бути підтвердженням неукладення саме нею фінансового договору та отримання коштів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Із зазначеного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подавала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надсилав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору.

Укладений між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 договір про надання споживчого кредиту: № 1229956 від 03.10.2023 підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Р494».

Вказані ідентифікатори були власноручно введені відповідачкою для електронного підпису. Зазначені підписи підтверджують, що відповідачка ознайомилася та погодилася з усіма умовами договорів, які відповідають вимогам Закону України «Про електронну комерцію», підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Окрім того, слід звернути увагу, що для укладення договору в електронному вигляді на отримання кредиту ОСОБА_1 вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема номери мобільного телефонів, дату народження, паспортні дані, місце проживання, реєстрації, а також номер належної їй банківської картки.

Доводи апеляційної скарги про неукладення саме відповідачкою договору та неотримання нею коштів, а укладення невідомими особами і з цього приводу звернення її до правоохоронних органів не заслуговують на увагу, оскільки суду не надано доказів що в банку еквайру АТ «ПУМБ» не відкрито на ім`я відповідачки розрахункового рахунку, на який було перераховано кошти, чи після здійснення шахрайських дій відповідачка зверталась до банку еквайра для блокування чи повернення коштів, які були перераховані, чи закриття карткового ранку відкритого на її ім`я.

Укладення кредитного договору онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту за електронним договором є обов`язковим.

На підставі викладеного, суд відхиляє доводи відповідачки, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що нею підписувався (укладався) кредитний договір та отримувались кошти.

Перевіряючи обгрунтованість вимог про стягнення нарахованих процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів керується таким.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У кредитному договорі сторони обумовили розмір процентів за кожен день користування кредитом та визначили термін дії договору до 28.09.2024.

Отже суд, має перевірити правильність нарахування процентів за користування коштами, починаючи з 03.10.2023 до закінчення дії кредитного договору, тобто до 28.09.2024.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Так, 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»№ 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%; з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, з тексту кредитного договору, він укладений 03.10.2023 зі строком дії до 28.09.2024 з моменту перерахування кредиту позичальнику.

Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається що за період часу з 03.10.2023 по 29.08.2024 ТОВ «Свеа Фінанс» нараховано проценти за ставкою 1,99%.(а.с. 17)

На переконання суду, з урахуванням вимог діючого законодавства, відсотки за користування кредитними коштами становлять 15 474,75 грн, які нараховані наступним чином:

за період з 03.10.2023 по 21.04.2024 за ставкою 1,99% в день, як передбачено п 1.5.1. договору, і становить 9 999,75 грн, відповідно розрахунку (2500 х 1,99% х 201);

за період з 22.04.2024 по 19.08.2024 за ставкою 1,5 % становить 4 500 грн, відповідно розрахунку (2500 х 1,5% х 120);

-за період з 20.08.2024 по 28.09.2024 за ставкою 1 % становить 975 грн, відповідно розрахунку (2500 х 1% х 39);

Отже сума заборгованості за процентами за користування кредитом буде складати 9 999,75 + 4 500 + 975 = 15 474,75 грн.

Отже колегія, суддів погоджується частково з доводами апеляційної скарги щодо неправильності обрахування судом першої інстанції процентів за користування кредитними коштами.

Таким чином рішення суду слід змінити, зменшивши стягуєму суму з 18 925 грн до 15 474,75 +2 500 = 17 974,75 грн.

Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування судового рішення.

Відповідно ст.141 ЦПК України, враховуючи відсоток задоволених позовних вимог (94,98%), також слід зменшити рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на сплату судового збору з 2 422,40 грн до 2 300,79 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (5,02%), також необхідно стягнути з ТОВ «Свеа Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3633,60 х 5,02% = 182,41 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 листопада 2025 року змінити, зменшивши:

стягуєму з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за договором № 1229956 від 03.10.2023 з 18 925,00 грн до 17 974,75 грн.

стягуємий з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судовий збір з 2 422 грн 40 коп. до 2 300,79 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 182,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 березня 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов