ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/585/25 Номер провадження 22-ц/814/1487/26Головуючий у 1-й інстанції Попадюк С. С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Юхимович Світлани Андріївни на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсною викладену у заяві від 05.10.2021 року № 6-3 відмову ОСОБА_2 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 за заповітом спадкодавця ОСОБА_4 від 09.07.2009 року , зареєстрованого в реєстрі за № 11.

В обгрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_5 був складений заповіт від 09,07.2009 року, посвідчений Миценко Н.М., секретарем виконавчого комітету Лукімської сільської ради народних депутатів 09.07.2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 11., згідно якого , усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті, і на що він за Законом матиме право, ОСОБА_5 заповів ОСОБА_6 (онука), ОСОБА_2 (онук) та ОСОБА_1 в рівних частках.

Спадщина після померлого ОСОБА_5 складається із: 1) земельної ділянки, площею 3,3423 га 2) житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку проживав ОСОБА_5 до своєї смерті разом із дочкою (відповідач) та онуками, в тому числі з позивачем.

Вказував, що після смерті ОСОБА_5 , будучи спадкоємцем померлого за заповітом, вирішив, що його частина спадщини має перейти його матері, оскільки будинок - це єдине місце проживання матері і тому вона повинна мати право власності на частину будинку. Таке ж рішення прийняла і сестра позивача, інший спадкоємець за заповітом, ОСОБА_6 .

В подальшому позивач звернувся до Лукімського старостинського округу виконавчого комітету Оржицької селищної ради до старости ОСОБА_7 , за роз`ясненнями, як саме оформити перехід його частки у праві власності на будинок до його матері. Староста повідомила, що єдиним варіантом передання матері позивача частки у праві власності на будинок є відмова позивачем від спадщини за заповітом на користь матері ОСОБА_3 , тобто на користь відповідача.

Саме так позивач і вчинив, оскільки був повідомлений, що має право на відмову від спадщини на користь своєї матері, і у результаті вказаного правочину відповідач зможе набути право власності на частину будинку (копія заяви додається).

Під час складання та підписання заяви позивачу старостою Лукімського старостинського округу виконавчого комітету Оржицької селищної ради Миценко Н.М. було роз`яснено лише положення статті 1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зазначене підтверджується змістом заяви від 05.10.2021 року.

Разом з тим, вказував, що йому не було роз`яснено і не було відомо зміст інших статей ЦК України щодо спадкування та щодо відмови від спадщини, зокрема і приписи частини першої статті 1274 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець за заповітом має право відмовитись від прийняття спадщини лише на користь іншого спадкоємця за заповітом. Також, позивачу не був роз`яснений та не був відомий зміст частини першої статті 1275 ЦК України, згідно з яким якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Підписуючи заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом на користь своєї матері, яка не є спадкоємцем за заповітом, не знав що згідно з приписами чинного законодавства він не має на це права і у такому випадку його частка у спадщині за заповітом перейде не до матері, на користь якої вона відмовляється, а до інших спадкоємців за заповітом.

Враховуючи викладене, вважав, що у даному випадку мала місце помилка позивача при вчиненні ним одностороннього правочину - відмови від прийняття спадщини, саме щодо прав і обов`язків сторони правочину, оскільки він вважав, що має право на відмову від прийняття спадщини на користь особи, яка не є спадкоємцем за заповітом, тобто на користь своєї матері, хоча насправді вона такого права не мала.

Вказані обставини є підставою для визнання вчиненого правочину - відмови від прийняття спадщини, що викладена у заяві позивача від 05.10.2021 року, зареєстрованій в реєстрі за № 6-3, недійсним у зв`язку з тим, що вчинений під впливом помилки.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, - задоволено.

Визнано недійсною викладену у заяві від 03.09.2021 року № 6-3 відмову ОСОБА_2 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 за заповітом спадкодавця ОСОБА_5 від 09.07.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №11.

Вирішено питання судових витрат.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , який через свого представника С.С. подав апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема вказує, що звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_2 вказав на три підстави для визнання недійсною відмову від спадщини, а саме: помилка позивача; не знання приписів чинного законодавства при підписанні заяви; введення його в оману старостою Лукімського старостинського округу при складанні заяви.

Разом з тим, характерною ознакою недійсності правочинів є невідповідність волевиявлення, тобто справжній волі особи, проте позивач не з`являвся в судові засідання в суді першої інстанції для підтвердження невідповідності його волевиявлення щодо написання заяви про відмову від спадщини.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони та інші особи, які брали участь в розгляді справи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Районним судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.18).

За життя, ОСОБА_5 09.07.2009 року склав заповіт, згідно якого все належне йому майно, де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право заповідає ОСОБА_6 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в рівних частках. Заповіт посвідчений Миценко Н.М., секретарем виконавчого комітету, Лукімської сільської ради народних депутатів, зареєстровано в реєстрі №11(а.с.19-20).

Районним судом також встановлено, що Позивач ОСОБА_2 звернувся до Оржицької нотаріальної контори із заявою від 03.09.2021 року, у якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його дід гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті залишилась спадщина, від якої заявник відмовляється на користь своєї матері ОСОБА_3 .

Згідно Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №67303486 від 15.11.2021, приватним нотаріусом Черненко О.О. 15.11.2021 року зареєстрована спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.44).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120849195 від 17.04.2018р, земельна ділянка, кадастровий номер :00:008:0018, площею 3.3423 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Полтавська область, Оржицький район, Лукімська с/р, належала на праві приватної власності ОСОБА_5 (а.с. 30-31).

Відповідач ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ) є рідною дочкою ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.10.1976 року, та відміткою в паспорті громадянина України ОСОБА_3 про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_10 (а.с. 26, 29).

Позивач ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 09.07.2001 року (а.с.17).

Відповідно Довідки № 166/01-17 від 16.08.2024 року, виданої виконкомом Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області, останнім місцем проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 було АДРЕСА_1 , де він був зареєстрований і постійно проживав по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім покійного ОСОБА_5 в цьому будинку на час його смерті та протягом 6 місяців з дня його смерті зареєстровані, проживали і проживають його: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зять ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_7 , онука ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 , онук ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 32).

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 11.11.2024 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 10.04.2025 року, визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 терміном 3 місяці з часу набрання рішенням законної сили (а.с. 33-43).

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_2 вказував, що йому не було роз`яснено права на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, а також правові наслідки такої відмови (що підтверджується текстом заяви та посвідчувального напису), внаслідок чого позивач під час вчинення правочину і допустив помилку щодо своїх прав і обов`язків.

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що заява ОСОБА_2 про відмову від спадщини підлягає визнанню недійсною з тієї підстави, що останній помилявся щодо природи складеної ним заяви.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 5 та 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

У силу положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1233 та частини першої статті 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1268-1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

За змістом статті 229 ЦК України, під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Не є істотною помилка в мотивах правочину, тобто, в причинах, які спонукали до його укладення, крім випадків, встановлених законом.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_2 вказував, що після смерті ОСОБА_5 , він, будучи спадкоємцем померлого за заповітом, вирішив, що його частина спадщини має дістатися його матері, тобто відповідачеві.

Для реалізації свого права позивач звернувся до Лукімського старостинського округу виконавчого комітету Оржицької селищної ради до старости ОСОБА_7 , яка повідомила, що єдиним варіантом передання матері позивача частки у праві власності на будинок є відмова позивачем від спадщини за заповітом на користь матері ОСОБА_3 , тобто на користь відповідача.

В матеріали справи міститься заява ОСОБА_2 де він відмовляється від своєї спадщини яка залишились після померлого ОСОБА_5 , на користь свої матері ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що під час посвідчення вказаної заяви не було дотримано вимог законодавства щодо роз`яснення ОСОБА_2 наслідків такої відмови від спадщини, а саме, що спадщина переходить до спадкоємців за заповітом.

Судом також вірно враховано, що матеріали справи не містять доказів, що при прийнятті заяви ОСОБА_2 було роз`яснено юридичні наслідки відмови від спадщини та зміст статей 225, 229-231, 233, 1273-1275 ЦК України.

Вказані обставини не можуть достовірно свідчити про обізнаність ОСОБА_2 зі своїми правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї.

Колегія суддів також враховує, що у заяві ОСОБА_2 вказано про відмову від належної йому частки спадщини на користь своєї матері ОСОБА_3 , що свідчить про відсутність наміру відмовлятись від права на спадщину на користь інших спадкоємців за заповітом.

Отже, висновки суду, що ОСОБА_2 помилявся щодо природи складеної ним заяви про відмову від спадкового майна та наявність підстав для визнання недійсною відмови від прийняття спадщини ОСОБА_2 відповідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України, є обґрунтованими, оскільки вказана відмова вчинена ним внаслідок помилки.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки під час вчинення правочину ОСОБА_2 помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а саме відмовився від спадщини на користь своєї матері, яка не є спадкоємцем за заповітом, а тому вона не може прийняти спадщину. При цьому ОСОБА_2 не було роз`яснено, що він може відмовитися від спадщини лише на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Вказані обставини, на думку колегії суддів є істотними, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання відмови ОСОБА_2 від прийняття спадщини недійсною.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Юхимович Світлани Андріївни - залишити без задоволення.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2026 року.

Головуючий суддя : ______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _________________ С.Б. Бутенко _________________О.І. Обідіна