ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/568/26Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/1098/25 Категорія: на ухвалу Савенко О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіКарпенко О. В., Новіков О. М.
секретар Широкова Г.К.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кучеренко Наталії Вікторівни на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 28.11.2025 (суддя в суді першої інстанції Савенко О. М.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки і піклування Медведівської сільської ради, Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки і піклування Медведівської сільської ради, Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 13.08.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 08.10.2025 позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду в зв`язку з надходженням в ході підготовчого засідання клопотання позивача про залишення позовної заяви без розгляду.

22.10.2025 відповідач звернувся до суду з заявою про компенсацією витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 28.11.2025 в задоволенні заяви відповідача про компенсацією витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Вказана ухвала суду обґрунтована тим, що у випадку залишення позовної заяви без розгляду, відповідач у відповідності до ч. 5 ст. 142 ЦПК України має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, в зв`язку з розглядом справи, при цьому єдиною умовою для стягнення таких витрат є доведення факту зловживання позивачем процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Оскільки судом не встановлено, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача, а відповідачем не доведено факту, що позивач допустив зловживання процесуальними правами, тому в задоволенні відповідної заяви було відмовлено.

ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Кучеренко Н. В, оскаржила вказану ухвалу до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали не було враховано, що позивач при подачі відповідного позову зловживав процесуальними правами оскільки звернувся до суду з позовом з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що вже вирішений Чигиринським районним судом Черкаської області шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, чим порушив принцип добросовісності цивільного процесу, тому ухвала суду про відмову в компенсації судових витрат постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто, стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, зокрема у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визнається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

У п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживання процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Для стягнення на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такий висновок викладений Верховним Судом, зокрема в постановах від 26.09.2018 у справі № 148/312/16-ц, від 28.08.2025 у справі № 357/5156/23, від 23.12.2025 у справі № 750/14656/24.

У цій справі відповідач не довів і суд не встановив, що при зверненні до суду з цим позовом та під час його розгляду позивач вчиняв будь-які недобросовісні дії, чи мав протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача ОСОБА_1 , і що такі дії були вчинені ним умисно.

Доводи апеляційної скарги про те, що звернувшись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, а в подальшому подавши заяву про залишення позову без розгляду, позивач вчинив необґрунтовані дії, що є підставою для стягнення на користь відповідача в даному випадку відхиляються колегією суддів як недоведені з наступних підстав.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України визначено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживання процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Основною ознакою зловживання процесуальними правами є не просто повторне звернення, а недобросовісне використання прав, що шкодить інтересам інших осіб або перешкоджає правосуддю. Повторне звернення є правомірним, якщо воно викликане новими обставинами або спрямоване за захист порушеного права, але стає зловживанням, якщо метою є штучне затягування справи.

Зі змісту рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 01.05.2025 (а.с. 16-20) вбачається, що предметом зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 розглянутих по суті спору судом було визначення проживання сина ОСОБА_3 разом з батьком.

Вимоги про місце проживання дочки ОСОБА_4 були заявлені в первісному позові ОСОБА_1 та розглянуті районним судом.

Зі змісту позовної заяви у справі 691/1098/25 вбачається, що предметом позовних вимог ОСОБА_2 є визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком. При чому, позивач вказав, що раніше вказаний позов ним не заявлявся в зв`язку з відсутністю спору щодо проживання дочки разом з матір`ю, однак таке звернення на даний час викликане новими обставинами, спрямованими на захист порушеного права. В даній конкретній справі така обставина не свідчить про безпідставність спору та не є метою маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 не довела необґрунтованості дій позивача, а саме по собі подання ним заяви про залишення позовних вимог без розгляду не є його необґрунтованими діями (при цьому закон взагалі не зобов`язує позивача обґрунтовувати мотиви подання такої заяви), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову в задоволенні заяви про компенсацію судових витрат є обґрунтованим, відповідає нормам вимог чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його зміни чи скасування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 28.11.2025 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки і піклування Медведівської сільської ради, Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 17.02.2026.

Суддя-доповідач

Судді