Справа №333/9651/25
Провадження №2/333/889/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Лузанової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя,в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд.32, ) про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання провести приватизацію, -

встановив:

08.10.2025 року позивачі ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , через представника ОСОБА_5 , звернулися до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до РА ЗМР по Комунарському району про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання провести приватизацію.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що у 1965 році ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їхньому синові ОСОБА_8 була виділена двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . При вселенні в квартиру ордер був зданий в житлову організацію.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 являлися бабусею й дідусем позивача ОСОБА_1 та батьками позивачки ОСОБА_4 , а ОСОБА_8 - батьком позивача та чоловіком позивачки.

09.07.2001 року та ІНФОРМАЦІЯ_5 померли ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , відповідно.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько позивача та чоловік позивачки ОСОБА_8 .

На час їх смерті вони проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя вони не оформили у встановленому порядку право власності на квартиру, а відтак квартира неприватизована та відноситься до житлового фонду місцевої ради.

Після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , залишилися проживати та зареєстровані у вказаній квартирі.

Крім позивачів, у зазначеній квартирі зареєстровані та проживають неповнолітні діти ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

На звернення позивача ОСОБА_1 щодо реалізації права на приватизацію, 08.09.2025 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району було відмовлено у приватизації у зв`язку з ненаданням копії ордеру.

До теперішнього часу претензій щодо проживання у квартирі до позивачів ніким не пред`являлося. Позивачі вселені до квартири на законних підставах, проте через відсутність документів, на підставі яких вони були вселені, позбавляє позивачів можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири.

У зв`язку з неможливістю отримати корінець ордеру та порушенням права позивачів на приватизацію, останні звернулися до суду з відповідною позовною заявою, в якій просять зобов`язати РА ЗМР по Комунарському району провести приватизацію квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за відсутності ордеру про надання жилої площі.

Ухвалою суду від 16.10.2025 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

04.12.2025 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_9 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на вимоги п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, згідно з якими громадянин до органів приватизації подає, зокрема копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку.

Крім того, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.

23.12.2025 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд.

У судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_5 не з`явилися, представником на адресу суду надана заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_9 до суду не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила розглядати справу без її участі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм обставини.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що в 1965 році квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була надана ОСОБА_7 для вселення разом з родиною у складі: дружини ОСОБА_6 та дитини ОСОБА_8 . При вселенні в квартиру ордер був зданий в житлову організацію.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 09.07.2001 року (актовий запис №6057).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , від 28.11.2011 року, актовий запис №357).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_8 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 20.06.2015 року, актовий запис №4455).

З долучених до позову копій паспорта громадянина України та витягу з Реєстру Запорізької територіальної громади вбачається, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім позивачів, за вазаною адресою зареєстровані та проживають неповнолітні діти ОСОБА_1 : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Факт реєстрації дітей за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та витягом з Реєстру Запорізької територіальної громади.

З відповіді ТОВ Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації №4599 від 05.08.2025 року вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , містяться документи, які посвідчують належність зазначеного будинку Місцевій раді на підставі акту держриймання до експлуатації будівлі від 16.11.1964 р., затвердженого постановою виконкому Запорізької міської Ради депутатів трудящих 19.11.1964 р. №523.

Згідно листа Департаменту з управління житлово-комунальним господарством №М-1499 від 13.08.2025 р., у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, корінці ордерів на житлову площу зберігаються лише з 1984 року, надати інформацію щодо корінця державного ордера на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , неможливо.

08.09.2025 року листом №М-1000 районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району відмовила ОСОБА_1 у приватизації житла за адресою: АДРЕСА_1 . Запорізькою міською радою надані рекомендації районним адміністраціям міста (лист управління з питань правового забезпечення роботи галузей міського господарства ЗМР від 10.01.2014 р. №0732/01-10) у випадку, якщо до заяви про приватизацію квартири (будинку) не буде надано копію ордера про надання жилої площі орган приватизації повинен відмовити заявнику у приватизації займаної квартири (будинку).

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до п.4.2.9 Положення про районні адміністрації міської ради, затвердженої рішенням Запорізької міської ради від 22 червня 2011 року №29 районним адміністраціям міської ради делеговані повноваження в частині приватизації житла.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом передачі квартир (будинків) у власність громадян на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Пунктами 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань жилого-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, передбачено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації та подає такі документи: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заяву - згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовне (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивачів не розповсюджується.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

До теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачами не пред`являлося до позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 претензій щодо їх мешкання у квартирі.

З огляду на вказані обставини, відповідно до норм чинного законодавства, позивачі мають право на приватизацію жилого приміщення квартири, у якій вони мешкають.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.1 ст.345 ЦК України, фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів.

Суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 05.08.2019 року за №761/28893/16ц.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання права конкретних осіб на приватизацію квартири задоволенню не підлягають, оскільки суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла за конкретними особами.

Враховуючи, що позивачі вселені до квартири на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює, проте, неможливо знайти документи, на підставі яких вони були вселені, та їх відсутність позбавляє позивачів можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині зобов`язання РА ЗМР по Комунарському району провести приватизацію квартири АДРЕСА_2 за відсутності ордеру про надання жилої площі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність клопотання позивачів про стягнення судових витрат з відповідача, судовий збір судом покладається на ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 223, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд.32, ) про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання провести приватизацію задовольнити частково.

Зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району здійснити приватизацію житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності ордеру про надання жилої площі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.02.2026 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод