ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 638/2579/24

провадження № 22-ц/818/763/26

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Муренченко С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 21 липня 2025 року в складі судді Смирнова В.А.

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Facebook» Жила І.В., діє під ім`ям ОСОБА_4 , розмітив на власній сторінці мережі текстовий допис (публікацію), що містить інформацію про «непорядність, неякісне виконання робіт, які можуть потребувати капітального ремонту для виправлення» та інші відомості негативного, образливого характеру щодо нього.

Вважає, що опис мітить недостовірну інформацію щодо нього, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: фраза 1. (перший абзац) «...непорядного підрядника...»; фраза 2. (другий абзац) «...ми були ошукані цією «компанією» та особисто Volodymyr Kuchirka...»; фраза 3. (третій абзац) «...їх відмова від відповідальності і виконання робіт по договору, з присвоєням частини матеріалів, фурнітури та ін...»; фраза 4. (п`ятий абзац). «...неспроможність витримати терміни робіт, або хоча б нормально прокомунікувати затримки та узгодити додатковий план...»; фраза 5. (шостий абзац) «...абсолютна відсутність контролю якості та намагання здати недороблену некондицію...»; фраза 6. (сьомий абзац) «...неякісне виконання робіт, які можуть потребувати капітального ремонту для виправлення (нерівність стін, підлоги, стелі, дефекти та неправильна розкладка плитки і т.д.)...»; фраза 7. (дев`ятий абзац) «...завищені ціни на роботи, матеріали та ін...».

Вважав, що оспорювана інформація не є оціночними судженнями, їх зроблено у стверджувальній формі та можна витлумачити, як такі, що містять фактичні дані.

Зазначив, що публікацію відповідача відреагувало 23 особи та прокоментували 9, поширена інформація стосується компанії, що належить позивачу (Товариство з обмеженою відповідальністю «Фабрика Квартир») та конкретно щодо нього, а також у публікації розміщене веб-посилання на сторінку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика Квартир».

Вважає, що у публікації подано недостовірні відомості, поширена відповідачем інформація порушує його особисті немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, що визначено ст. 297, 299 ЦК України; при публікації інформації відповідач повинен був переконатися в їх достовірності, однак не дотримався вимоги законодавства та допустив публікацію неправдивих відомостей про нього; метою поширення зазначеної інформації було створення його негативного образу та спотворення уявлення щодо товарів і послуг, що ним пропонуються, погіршення їх становища в суспільстві.

Просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформацію про ОСОБА_1 у вигляді фактичних тверджень, яка створена і викладена ОСОБА_2 , на сторінці у соціальній мережі Facebook ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що: « ІНФОРМАЦІЯ_3 попередити івано-франківців та львів`ян про непорядного підрядника по ремонту квартир - Фабрика Квартир - https://www.facebook.com/fabryka.kvartyr - та попросити про допомогу з порадою чесних та кваліфікованих ремонтників які б могли завершити кинутий проект юридичною допомогою. Нажаль, ми були ошукані цією "компанією" та особисто Volodymyr Kuchirka, який керує усім в ручному режимі що призвело в нашому випадку серед іншого до таких наслідків: - їх відмова від відповідальності і виконання робіт по договору, з присвоєням частини матеріалів, фурнітури та ін образи та погрози позовами (через коментар в інстаграмі) щодо шкоди репутації в розмірі понад 1 млн грн - неспроможність витримати терміни робіт, або хоча би нормально прокомунікувати затримки та узгодити додатковий план. - абсолютна відсутність контролю якості та намагання здати недороблену некондицію - неякісне виконання робіт, які можуть потребувати капітального ремонту для виправлення (нерівність стін, підлоги, стелі, дефекти та неправильна розкладка плитки і т.д.) - невідповідність реалізації і проекту - завищені ціни на роботи, матеріали та ін. І це все на фоні красивої масованої реклами у соцмережах, яка обіцяє відсутність стресів, вчасність виконання, оптові ціни і суцільну турботу про клієнта!»;

зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію публікації шляхом публікації на сторінці y соціальній мережі Facebook не пізніше місяця з дня набрання законом сили рішенням суду, у такий же день тижня і час доби, як і поширена і визнана недостовірною інформація, тексту із наступним змістом: «18.10.2023 на своїй особистій сторінці я розмістив інформацію про непорядність, неякісне виконання робіт, які можуть потребувати капітального ремонту для виправлення, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , зазначена інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 , порочить ділову репутацію комерційного найменування «Фабрика Квартир», яке використовується ОСОБА_1 для ведення господарської діяльності;

на підставі рішення суду (із зазначенням якого суду, дати ухвалення такого рішення за позовом ОСОБА_1 зазначена інформація визнана недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, та ділову репутацію ОСОБА_1 ;

стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 46 811,00 грн, які складаються зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 21 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що поширені твердження («ошукали», «присвоїли матеріали», «неякісне виконання робіт, які потребують капітального ремонту», «завищені ціни» тощо) подані у формі фактичних даних, які підлягають перевірці на істинність. Вони не містять умовних або припущених формулювань («ймовірно», «можливо», «на мою думку»), а висловлені як беззаперечні факти. Саме у такій категоричній формі вони сприймаються необмеженим колом користувачів соціальної мережі як достовірна інформація про позивача та його діяльність. Крім того, поширені твердження містять чіткі звинувачення у вчиненні протиправних та неетичних дій (присвоєння матеріалів, завищення вартості, шахрайські дії), що за своїм змістом стосуються фактів та можуть бути перевірені об`єктивно через документи, бухгалтерські дані, договори, акти виконаних робіт тощо. Таким чином, суд першої інстанції помилково кваліфікував такі відомості як «оціночні судження», хоча за своєю природою вони є фактичними твердженнями звинувачувального характеру. Судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної правової оцінки щодо висновку № 15187 лінгвістичної (семантико-текстуальної експертизи ТОВ «Київський експертно-дослідний центр». Суд не дослідив наслідків поширення інформації: реакція користувачів (23 відмітки «подобається», 9 коментарів, публічність доступу), а також пряме посилання на сторінку підприємства «Фабрика квартир». Це свідчить про завдання шкоди діловій репутації. Суд не врахував, що він здійснює підприємницьку діяльність, а відтак поширення таких відомостей впливає на ділову репутацію. При цьому важливо, що інформація була поширена у відкритому доступі, що збільшує аудиторію сприйняття та посилює репутаційні ризики. Більше того, поширені твердження безпосередньо стосуються якості виконаних робіт, чесності у розрахунках та дотримання договірних зобов`язань, тобто тих характеристик, які визначають довіру клієнтів та партнерів до підприємця. Подібні публікації формують у потенційних замовників враження про його ненадійність та нечесність, що може призвести до втрати клієнтів, недоотримання прибутку, зменшення обсягів господарської діяльності. Таким чином, негативні наслідки для його честі та гідності тісно пов`язані із завданням шкоди його діловій та комерційній репутації, що не було враховано судом першої інстанції. Поширена відповідачем інформація є негативною за своїм змістом, нічим не підтвердженою, не відповідає дійсності та порушує його немайнові права, принижує честь, гідність, та порочить ділову репутацію.

04.02.2026 за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_2 через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у соціальній мережі «Facebook» Жила І.В., діє під ім`ям ОСОБА_4 , розмітив на власній сторінці мережі текстовий допис (публікацію) наступного змісту: «Вітаю. Хочу попередити івано-франківців та львів?ян про непорядного підрядника по ремонту квартир - Фабрика Квартир - https://www.facebook.com/ fabryka. kvartyr - та попросити про допомогу з порадою чесних та кваліфікованих ремонтників які б могли завершити кинутий проект, та юридичною допомогою. Нажаль, ми були ошукані цією "компанією" та особисто Volodymyr Kuchirka, який керує усім в ручному режимі що призвело в нашому випадку серед іншого до таких наслідків: їх відмова від відповідальності і виконання робіт по договору, з присвоєнням частини матеріалів, фурнітури та ін; образи та погрози позовами (через коментар в інстаграмі) щодо шкоди репутації в розмірі понад 1млн грн; неспроможність витримати терміни робіт, або хоча би нормально прокомунікувати затримки та узгодити додатковий план; ??абсолютна відсутність контролю якості та намагання здати недороблену некондицію; ??неякісне виконання робіт, які можуть потребувати капітального ремонту для виправлення (нерівність стін, підлоги, стелі, дефекти та неправильна розкладка плитки і т.д.); ??невідповідність реалізації і проекту; ??завищені ціни на роботи, матеріали та ін. І це все на фоні красивої масованої реклами у соц мережах, яка обіцяє відсутність стресів, вчасність виконання, оптові ціни і суцільну турботу про клієнта!».

Вказане не оспорюється та не спростовується сторонами.

ОСОБА_1 вважає, що дана публікація мітить недостовірну інформацію щодо нього, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: фраза 1. (перший абзац) «...непорядного підрядника...»; фраза 2. (другий абзац) «...ми були ошукані цією «компанією» та особисто Volodymyr Kuchirka...»; фраза 3. (третій абзац) «...їх відмова від відповідальності і виконання робіт по договору, з присвоєням частини матеріалів, фурнітури та ін...»; фраза 4. (п`ятий абзац). «...неспроможність витримати терміни робіт, або хоча б нормально прокомунікувати затримки та узгодити додатковий план...»; фраза 5. (шостий абзац) «...абсолютна відсутність контролю якості та намагання здати недороблену некондицію...»; фраза 6. (сьомий абзац) «...неякісне виконання робіт, які можуть потребувати капітального ремонту для виправлення (нерівність стін, підлоги, стелі, дефекти та неправильна розкладка плитки і т.д.)...»; фраза 7. (дев`ятий абзац) «...завищені ціни на роботи, матеріали та ін...».

Відповідно до висновку № 15187 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, складеної 27.11.2023 ТОВ «Київський експертно-дослідний центр», в тексті публікації, поширеної у соціальній мережі Facebook 18.10.2023 на сторінці користувача « ОСОБА_4 » (зазначає посилання), міститься інформація негативного характеру щодо компанії «Фабрика квартир» та діяльності її керівника ОСОБА_5 , викладена у формі фактичних тверджень, яка за умови невідповідності дійсності, є такою, що принижує його ділову репутацію (а.с.19-25,167-173).

Основним національним нормативно-правовим підґрунтям, яке регулює відносини щодо захисту гідності, честі та ділової репутації, є Конституція України та книга 2 ЦК України, яка присвячена особистим немайновим правам фізичної особи: у статті 297 ЦК України вказано, що кожен має право на повагу до його гідності та честі; у статті 299 ЦК України зазначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.

Окрім зазначених нормативно-правових актів, під час розгляду справ про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної та юридичної особи суд також застосовує, зокрема, Закон України «Про інформацію», інші нормативно-правові акти.

Також суди керуються статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка вказує на те, що суди повинні застосовувати під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом частин першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина третя статті 34 Конституції України).

Разом із тим згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

У статті 201 ЦК України встановлено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканність ділової репутації.

Так, під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей під час виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (абзац третій частини шостої статті 277 ЦК України).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19).

Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 Закону України «Про інформацію»).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання її з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є демонстрація у громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Викладене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 (пункт 6.18).

Одним з основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Врахуванню підлягає зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, щодо якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, необхідно відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак у цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів із використанням мовностилістичних засобів.

Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Згідно зі статтею 10 Конвенції і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 22 лютого 2023 року у справі № 757/39521/20.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їхнього суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2024 року у справі № 205/1262/24).

Отже, за змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша й абзац перший частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Суди під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто поширює інформацію, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів тощо.

Отже, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження щодо позивача. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Отже, особа, яка висловлює не факти щодо позивача, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Для того щоб відрізнити фактичне твердження від оціночного судження, необхідно враховувати обставини справи і загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ Brasilier v. France, № 71343/01, § 37, 11 квітня 2006 року; «Balaskas v. Greece», № 73087/17, § 58, 05 листопада 2020 року), маючи на увазі, що твердження щодо питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не констатацію фактів (рішення ЄСПЛ «Paturel v. France», № 54968/00, § 37, 22 грудня 2005 року).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволення позову суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що поширена інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує його честі, гідність та ділову репутацію, є оціночними судженнями, а тому не підлягає спростуванню.

Оціночні судження говорять не про об`єкт, а про відношення суб`єкта до цього об`єкта. На відміну від твердження про факти, у думці висловлюється відповідність факту, який оцінюється, не об`єктивному світу, а суб`єктивним поняттям і уявленням окремої особи, яка висловлює таку оцінку.

Поширена відповідачем інформація не містить будь-яких фактичних відомостей, висловлених у категоричній формі, тверджень, а є оціночним судженням з використанням мовних засобів, які ґрунтуються на його особистій думці, а не твердженнях про факти.

Спростовувана інформація є оціночним судженням, що обґрунтовується тим, що висловлювання відповідача є його особистою думкою про діяльність позивача, яка містить ознаки критики та ґрунтується на особистих припущеннях останнього.

Колегія суддів зауважує, що хоча опублікована відповідачем спірна інформація хоч і містить елементи провокативного характеру, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, оскільки вона є оцінкою дій і не містить ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.

Таким чином, установивши, що вжиті в дописі відповідача висловлювання щодо позивача відображають лише його власну оцінку реальних подій, висловлену у формі оціночних суджень, критичних зауважень, припущень, а тому не є недостовірною інформацією, що відповідно до статті 277 ЦК України підлягає спростуванню, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Також суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги висновок № 15187 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, складеної 27.11.2023 ТОВ «Київський експертно-дослідний центр», у якому надана правова оцінка висловленій відповідачем інформації, оскільки здійснення висновку щодо наявності в поширеній інформації оціночних суджень чи фактичних тверджень належить до виключної компетенції суду (див. зокрема, постанову Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 712/8458/19 (провадження № 61-10272св22).

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено того, що внаслідок викладеної інформації відбулося зниження ділової активності позивача у сфері його діяльності, отже не доведено негативного впливу інформації, яка містилася в публікації, на його ділову репутацію.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 21 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина