ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Никифоряка Л.П., Агєєва О.В.

за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 23 грудня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

24.10.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання.

В якому просила суд стягувати аліменти з ОСОБА_2 на її користь, на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення нею навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, у розмірі 25% від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 23 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання, задоволено частково.

Стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., до закінчення нею навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка, термін навчання до 30.06.2029 р., але не більше ніж як до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнення аліментів проводити щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2025 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

19.01.2026 року від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 23 грудня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що фактично визначений судом розмір аліментів не забезпечує навіть мінімального рівня утримання студентки та перекладає основний фінансовий тягар на матір, що суперечить: принципу рівності батьківських обов`язків, інтересам дитини, практиці Верховного Суду.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

04.03.2026 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 23 грудня 2025 року залишити без змін.

СУДОВІ ВИКЛИКИ

Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.72-75).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Як вбачається з свідоцтва про народження, що видане 02 листопада 2007 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №911 (а.с.7).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є повнолітньою, що підтверджується копією паспорта громадянина України документ № НОМЕР_1 , виданий 17.11.2021 року (а.с.8).

Відповідно до довідки №32, наданої 03.09.2025 р. Львівським національним університетом імені Івана Франка, вбачається, що ОСОБА_3 , є студентом 1 курсу денної форми здобуття освіти факультету культури і мистецтв. Зараховано на навчання з 01 вересня 2025 року. Завершує навчання 30 червня 2029 року. Фінансування здійснюється за рахунок державного замовлення (а.с.3).

До матеріалів справи відповідачем долучено військовий квиток серії НОМЕР_2 , посвідчення серії НОМЕР_3 , пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 .

Відповідно до військового квитку серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 25 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України №69 від 24.02.2022 року призваний на військову службу по мобілізації. 10.01.2025 року призовною (медичною) комісією ВЛК в/ч НОМЕР_5 визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку за гр. ІІ ст. 40а розкладу хвороб (наказ Міноборони (СЗРУ) від 2008 року №402) і знятий з військового обліку.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_2 є пенсіонером за віком.

Відповідач зазначив, що за час проходження військової служби отримав ряд захворювань, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №18535 від 06.09.2024 року (діагноз: інфаркт міокарда передньої локалізації; гіпертон. хвороба ІІІ ст.3; екстрасистолічна аритмія; виразкова хвороба шлунку), випискою із медичної картки стаціонарного хворого КНП КМР «МЛШМД» №4593/414 (повний діагноз: ПТФХ нижніх кінцівок. ХВН 5 ст. За СЕАР. Трофічні виразки лівої стопи), огляд лікаря від 09.09.2025 року (діагноз: І20.10 Стенокардія з зареєстрованим спазмом судин КАГ 02.09.24 рік, І25.20 Перенесений в минулому інфаркт міокарда 27.08.24 рік, І50. Серцева недостатність СНзбФВ 605, І80.30 Флебіт та тромбофлебіт нижніх кінцівок, неуточнений), коронароангіографія від 02.09.2024р..

Також, відповідач надав суду копії квитанцій, відповідно до яких він перераховував кошти ОСОБА_3 та виписку з особового рахунку з 01.12.2025 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд встановивши, що ОСОБА_3 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач зобов`язаний та має можливість утримувати її, приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання повнолітньої доньки, адже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання.

Сплата аліментів на утримання повнолітньої дитини не є безумовним обов`язком батьків та залежить від низки обставин, які суд враховує при ухваленні рішення.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання ОСОБА_3 , як на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, ОСОБА_1 в позовній заяві не навела обґрунтувань з посиланням на відповідні докази щодо необхідності визначення аліментів саме у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

Позивач належними та допустимими доказами не довів наявність у неї дійсної потреби в отриманні аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, саме у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, і що саме такий розмір забезпечить гармонійний розвиток ОСОБА_3 .

Отже, враховуючи те, що відповідач має проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з проходженням військової служби, а також, те, що він матеріальну допомогу на утримання доньки, яка є повнолітньою та продовжує навчання, не надає, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме у стягненні з відповідача аліментів на користь позивача на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн., щомісячно, починаючи із дня пред`явлення даного позову до суду і на період навчання дитини, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Вимоги статей 182, 199 СК України були додержані судом першої інстанції у повній мірі.

А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, враховуючи те, що відповідач має проблеми зі здоров?ям, у зв`язку з проходженням військової служби.

Крім того, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявність у неї дійсної потреби в отриманні аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, саме у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, і що саме такий розмір забезпечить гармонійний розвиток ОСОБА_3 .

Слід зазначити, що відповідно до вимог ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідач 10 січня 2025 року комісією ВЛК військової частини НОМЕР_5 був визнаний непридатним до військової служби та 19 лютого 2025 року звільнений з військової служби.

В наступний час відповідач отримує лише пенсію, не працює, продовжує лікування, що потребує витрат на відповідні ліки.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 23 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 24.03.2026 року.

Судді: