У х в а л а

17 лютого 2026 року

м. Київ

Справа № 753/1090/25

Провадження № 61-12755ск25

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А. ознайомився з касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Возний Микола Вікторович (далі - адвокат),

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року

у справі за позовом скаржниці до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про спільну діяльність і

в с т а н о в и в:

1. У грудні 2024 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір про спільну діяльність від 17 жовтня 2008 року між фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_3 і ФОП ОСОБА_2 .

2. 5 травня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 10 вересня 2025 року Київський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 11 жовтня 2025 року адвокат в інтересах скаржниці подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення та скерувати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Навів доводи щодо передбачених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження:

- суди першої й апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц, від 27 квітня 2023 року у справі № 161/11436/21, від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 січня 2025 року, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 483/1953/16-ц, від 22 січня 2025 року у справі № 210/1889/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року у справі № 369/12714/19;

- суд неповно з`ясував обставини справи, не дослідив докази, неналежно оцінив комплексну судову почеркознавчу, лінгвістичну (семантико-текстуальну), психологічну експертизу.

5. Окрім того, підставою касаційного оскарження судових рішень скаржниця зазначила також відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 65 Сімейного кодексу України у правовідносинах щодо укладення договору про спільну діяльність, стороною якого є один із подружжя. Однак щодо цієї підстави касаційну скаргу слід скаржниці повернути.

5.1. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

5.2. Лише вказівки на те, що певного висновку Верховного Суду щодо застосування норм права немає, недостатньо для того, щоб цей суд на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України міг відкрити касаційне провадження. Відповідну підставу слід обґрунтувати, зокрема, вказати, який, на думку особи, яка подала касаційну скаргу, мав би бути висновок стосовно застосування певного припису, чому ті висновки, які вже сформулював Верховний Суд щодо застосування того припису, не можна врахувати під час вирішення спору, тощо.

5.3. Касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку (пункт 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України).

5.4. Скаржниця однією з підстав касаційного оскарження судових рішень вказала відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 65 Сімейного кодексу України у правовідносинах щодо укладення договору про спільну діяльність, стороною якого є один із подружжя. Скаржниця не зазначила, який саме висновок слід, на її думку, сформулювати для цих правовідносин, чому та як він має відрізнятися від інших висновків Верховного Суду, які вже викладені щодо застосування відповідного припису.

5.5. З огляду на вказане скаржниця не виклала таку підставу касаційного оскарження як відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування приписів статті 65 Сімейного кодексу України у правовідносинах щодо укладення договору про спільну діяльність, стороною якого є один із подружжя. Тому в цій частині касаційну скаргу слід повернути.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 393 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

повернути ОСОБА_1 касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року в частині оскарження цих рішень на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Д. А. Гудима