Номер апеляційного провадження 22-ц/824/2079/2026
Головуючий у суді першої інстанції Ю. О. Матвєєва
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

19 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач Київська міська рада

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Київської міської ради, подану представником Глущенком Антоном Володимировичем, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року, постановлену у складі судді Матвєєвої Ю. О., в примішенні Шевченківського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У квітні 2023 року Київська міська рада звернулася до суду з позовом, уточненим у подальшому, до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Куксова М. С., Автокооператив по будівництву та експлуатації особистих гаражів «Киянівський», ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, знесення об`єкта нерухомого майна та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, в якому просила застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме договору купівлі-продажу від 21.01.2021 № 170, видавник: Куксова М. С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, м. Київ; усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності від 21.01.2022 № 62991-23 та здійсненої на його підставі у Реєстрі прав власності на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на нього; усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва - гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 20 кв.м. та повернути Київській міській разі земельну ділянку площею 0,003 га (33 кв.м.), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у межах земельної ділянки з кадастровим номером :91:157:0005 з приведенням її у придатний для використання стан.

В обгрунтування позову зазначено, що Київська міська рада жодних рішень щодо передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 під будівництво ні ОСОБА_1 , ні іншим юридичним чи фізичний особам у власність чи користування не приймала. Враховуючи викладене, вважає що рішення приватного нотаріуса щодо реєстрації приватної власності на об`єкт нерухомого майна може призвести до незаконного набуття прав на земельну ділянку, а отже підлягає скасуванню.

Також позивачем вказано, що у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 (продавця спірного гаража) права власності на земельну ділянку, незаконно набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, вона не могла розпоряджатися спірним майном, зокрема шляхом продажу відповідачу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк, визначений судом, для усунення недоліків позовної заяви, а саме надання доказів внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірної земельної ділянки та вартості спірного нерухомого майна згідно експертно-грошової оцінки станом на день звернення із вказаним позовом до суду, також надати до суду квитанцію про сплату судового збору у відповідному розмірі або поданні доказів звільнення позивача від сплати судового збору.

На виконання вимог ухвали суду від 23.06.2025 позивач надав письмові пояснення, у яких зазначив, що положення Закону № 4292-ІХ не підлягають застосуванню до правовідносин у даній справі, оскільки способом захисту порушених інтересів держави у спірних правовідносинах є пред`явлення негаторного позову у порядку ст. 391 ЦК України щодо усунення перешкод у користуванні і розпорядженні майном. Водночас вважає, що положення Закону № 4292-ІХ стосуються виключно захисту інтересів держави шляхом пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна у добросовісного набувача. Тобто, на момент пред`явлення позову до набрання чинності Закону № 4292-ІХ позивачем з урахування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а також з посиланням на відповідну судову практику, обрано вірний спосіб захисту у спірних правовідносинах - пред`явлення негаторного позову. Наголосив, що позовна заява на час направлення до суду відповідала вимогам ст. 177 ЦПК України, тобто редакції, що діяла на момент звернення, проте в подальшому вказаним законом ч. 4 ст. 177 ЦПК України було доповнено другим абзацом. Зазначив, що в законодавстві України, в тому числі у Законі №4292-ІХ відсутні норми, які вказають на те, що абзац другий ч. 4 ст. 177 ЦПК України має зворотну дію в часі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року позовну заяву Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Куксова М. С., Автокооператив по будівництву та експлуатації особистих гаражів «Киянівський», ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, знесення об`єкта нерухомого майна та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду Київська міська рада через свого представника Глущенка А. В. подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що у даній справі суд безпідставно застосував положення ч. 4 ст. 177 ЦПК України, не врахувавши, що підставою звернення до суду із вказаним позовом слугувало те, що спірна земельна ділянка не передавась у власність фізичним або юридичним особам та у визначений законодавством спосіб з державної власності не вибувала, а тому відповідач у справі не може вважатися добросовісним набувачем спірної земельної ділянки.

Суд не звернув увагу на те, що у позовній заяві належним чином обгрунтовано недобросовісну поведінку набувача спірної земельної ділянки, у зв`язку із чим остання підлягає витребуванню саме на підставі ст. 387 ЦК України. Водночас вимога ч. 4 ст. 177 ЦПК України застосовується виключно щодо позовних вимог про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України) і не підлягає застосуванню до вимог щодо витребування майна у недобросовісного набувача (ст.387 ЦК України). Відтак апелянт вважає, що у даній справі положення ст. 388, 390 ЦК України у редакції Закону №4292-ІХ не підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися у межах цієї справи, оскільки ані з об`єктивного боку, ані з позиції характеру позовних вимог не йдеться про ситуацію, в якій річ вибула з володіння позивача.

Правова позиція Київської міської ради є такою, що поданий позов є виключно негаторного харакрету, спрямованим на усунення протиправних дій, які створюють перешкоди у реалізації права користування земельною ділянкою, яка залишається у власності територіальної громади. Оскільки відповідач не набув права власності на земельну ділянку, він не може зазнавати втручання у приватну власність, оскільки відсутність власницьких прав перешкоджає визнанню її приватною власністю на зазначену земельну ділянку.

Суд першої інстанції невірно кваліфікував вимоги як майнові, не зважаючи на відсутність в позові будь - якої вимоги, яка б підлягала вартісному вираженню. Даний спір носить немайновий характер, а тому не пілягає грошовій оцінці, оскільки у даних правовідносинах спір пов`язаний не з підтвердженням права власності на об`єкт нерухомості, а на повернення із чужого незаконного воління спірної земельної ділянки та повернення її Київській міській раді, відтак вирішення спору не призведе до переходу права власності на майно іншої особи.

Учасники справи (їх представники) у судове засідання апеляційного суду повторно не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від вказаних осіб не надходило.

Київська міська рада про час, дату та місце розгляду справи повідомлена шляхом доставлення судової повістки до електронного кабінета учасника справи, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду. 20.01.2026 до суду надійшло клопотання позивача про відкладення судового засідання, призначеного на 20.01.2026 на 11 год 45 хв. Вказане клопотання суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки у даній справі не призначалося судове засідання на 20.01.2026, справу було призначено до розгляду на 28.01.2026 16 год 40 хв.

Отже, будучи належним чином обізнаним про розгляд справи 28.01.2026 позивач явку свого представника у судове засідання суду апеляційної інстанції не забезпечив без поважних на це причин.

Відповідач про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на поштову адресу судової повістки, проте поштове відправлення повернуто на адресу суду без вручення адресату із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до норм закону є належним повідомленням учасника справи про її розгляд.

Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м.Києва Куксова М. С., Автокооператив по будівництву та експлуатації особистих гаражів «Киянівський», та ОСОБА_2 належним чином повідомлялись про час, дату та місце розгляду справи, приватному нотаріусу вручено поштове відправлення суду 12.01.2026, що підтверджується зворотнім повідомленням, поштові відправлення, адресовані Автокооперативу по будівництву та експлуатації особистих гаражів «Киянівський» та ОСОБА_2 повернулися на адресу суду без вручення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до норм закону є належним повідомленням учасника справи про її розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи (їх представників) та скласти повне судове рішення у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини судового рішення не виготовлялись та не проголошувались судом 28.01.2026.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, підставою для залишення позовної заяви без руху стало набрання 09.04.2025 чинності Закону України № 4292-IX, відтак невідповідність позовної заяви новим приписам ч. 4 ст. 177 ЦПК України в частині долучення документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у визначений судом строк не усунув недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 23.06.2025, тому провадження відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, відтак суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 8 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Частинами 3 та 4 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу чи обмежує їхвикористання, не має зворотної дії в часі.

Київська міська рада звернулася із даним позовом до суду з даним позовом у квітні 2023 року, провадження у справі відкрито ухвалою суду від 04.03.2024. При цьому суддя дійшов висновку, що позовна заява відповідає вимогам статей 175 та 177 ЦПК України.

Так, дійсно 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким статтю 390 ЦК України доповнено частиною 5, зміст якої викладено вище.

Також зазначеним Законом було доповнено абзацом 2 частину 4 статті 177 ЦПК України, який передбачає додання до позовної заяви документів, які підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, у разі подання, зокрема, прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Указана норма передбачає обов`язок суду постановити ухвалу про залишення позову без руху лише з тих підстав, які при початковому (первинному) вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд не врахував (не помітив) або про них йому не було відомо, щодо невідповідності позовної заяви вимогам, викладеним у статтях 175, 177 ЦПК України.

За змістом наведених вище норм процесуального закону залишення позову без розгляду з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але у встановлений судом строк ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

Щодо обов`язку внесення вартості спірного майна на депозитний рахунок суду, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 5 статтю 390 Цивільного кодексу України передбачено:

1. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві;

2. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Із аналізу вказаної статті слід зробити висновок, що правом на компенсацію вартості нерухомого майна у разі задоволення позову, поданого прокурором про витребування нерухомого майна наділений лише добросовісний набувач. Суд вирішує питання про забезпечення цього права добросовісного набувача лише у разі задоволенням позову та витребування нерухомого майна на користь держави чи територіальної громади. При цьому, відсутність попереднього внесення позивачем вартості спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду слід розцінювати як самостійну підставу для відмови у задоволенні позову про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, навіть за умови установлення судом добросовісності набувача та незаконності володіння добросовісного набувача спірним майном.

Разом з тим, вказані обставини підлягають вирішенню судом під час розгляду справи по суті.

Окрім того, судом, посилаючись на внесені Законом України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» зміни, без достатнього обґрунтування залишено поза увагою доводи позивача, що у даному випадку добросовісність відповідача виключається і позивач просить витребувати земельну ділянку з незаконного володіння, а не від добросовісного набувача.

Поза увагою суду залишилось те, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду встановлений у нормах матеріального права, зокрема у частині п`ятійстатті 390 ЦК України. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК Українипоширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК Українине підлягають застосуванню.

Добросовісним набувачем майна в розумінні ст. 388 ЦК України є особа, яка не знала і не могла знати, що вона за відплатним договором придбала майно у особи, яка не мала права це майно відчужувати.

У цій справі позивач наполягає на тому, що добросовісність відповідача виключається, адже відповідач придбавши гараж, який розташований на спірній ділянці був обізнаний про те, що спірна земельна ділянка не належала на праві власності продавцю гаража, та у визначений законодавством спосіб з державної власності не вибувала. Отже, застосування до спірних правовідносин положень ст. 388 ЦК України виключається.

Київська міська рада, розпоряджаючись своїми права на власний розсуд та будучи обізнаною із настанням наслідків, пов`язаних із вчиненням / невчиненням ним процесуальних дій, повинна доводити ті обставини, на які він посилається при зверненні до суду із позовом. У свою чергу суд, вирішуючи питання за позовними вимогами по суті, з урахуванням конкретних обставин цієї справи вправі як задовольнити позов (повністю / частково), так і відмовити у задоволенні позову із обґрунтуванням ухваленого відповідного рішення.

Водночас, оцінка доданих до позовної заяви документів на підтвердження чи спростування ними тих обставин, на які посилається сторона, здійснюється судом при вирішенні справи по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі або залишення позову без руху.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у даній справі не мав правових підстав для залишення позовної заяви без руху на підставі положень частини 4 статті 177 ЦПК України, а відтак і не мав правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно залишено без розгляду позовну заяву через неусунення недоліків, оскільки позивач визначився із власною позицією у цій справі, ним вжито дії щодо виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху шляхом роз`яснення власної позиції у питаннях, що окреслено судом при залишенні позову без руху, натомість судом першої інстанції залишено поза увагою доводи позивача про недобросовісність відповідача як набувача спірного нерухомого майна.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без розгляду є обґрунтованими.

Твердження про те, що Закон № 4292-ІХ був прийнятий із спеціальною метою, а саме виконання державою Україна міжнародних зобов`язань у сфері гарантування прав і свобод людини, а отже він є спеціальним законом, який має перевагу над загальним законом, при цьому, вказаний закон має зворотну силу, тому ухвала суду першої інстанції про зобов`язання позивача надати документи про внесення на депозитний рахунок суду грошової суми вартості в розмірі оцінки нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, а саме гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 20 кв. м., що розташований на спірній земельній ділянці площею 0,003 га (33 кв. м) за адресою: АДРЕСА_1 , є безпідставними, з огляду на зазначене вище.

Разом з цим, не внесення Київською міською радою на депозитний рахунок суду грошової суми, яка відповідає вартості нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, з урахуванням предмету та підстав заявленого позову не є підставою для застосування судом норм матеріального права, щодо яких Законом № 4292-ІХ допущено зворотну дію у часі.

Згідно статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду постановлена з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до положень статті 141 ЦПК України колегія суддів не здійснює розподіл судових витрат учасників справи.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381-382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Київської міської ради, подану представником Глущенком Антоном Володимировичем, задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна