ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 630/707/20

провадження № 22-ц/818/660/26

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Муренченко С.А.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 12 травня 2021 року в складі судді Малихіна О.О.

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права приватної власності на частину житлового будинку та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власницею 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 грудня 2006 року. Власником іншої 1/4 частини спірного будинку є ОСОБА_2 .

Зазначила, що ОСОБА_2 у спірному будинку тривалий час не проживає, своєю часткою у будинку не опікується, що призводить до її руйнування. Це негативно впливає на ту частину житлового будинку, якою володіє вона. Тому вона має бажання викупити у відповідачки належну їй частку у будинку, але не знає, де вона наразі проживає.

Вважала, що частка відповідачки у житловому будинку є незначною та внаслідок її руйнування не може бути виділеною, тому право власності відповідачки на цю частку може бути припинене.

Просила припинити право приватної власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з припиненням права власності за ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 12 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено, припинено право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , стягнувши на її користь компенсацію в розмірі 8606,00 грн, які внесені ОСОБА_1 , на рахунок № UA0006674, одержувач - ТУ ДСА України у Харківській області, код 26281249, банк одержувача ДКСУ в м. Київ; визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/4 частину житлового будинку який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення скасувати та залишити позов ОСОБА_1 без розгляду, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала частина спірного будинку, в якому вона весь час мешкала. Зазначила, що вона є рідною дочкою ОСОБА_4 , прийняла спадщину, оскільки є спадкоємицею прав та обов`язків після померлої. Посилалася на те, що у вказаному будинку вона проживає з 1959 року, однак до неї не зверталася інша співвласниця ОСОБА_1 і не повідомляла про наявність даної справи, судові повістки вона не отримувала. Вважала, що її необхідно було залучити до участі в даній справі в якості відповідача, оскільки оскаржуване рішення суду безпосередньо стосується її прав та обов`язків, як співвласника спірного майна. Незалучення до участі у справі як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Зазначила, що припинення права власності можливе за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Посилалася на те, що вона була позбавлена можливості взяти участь у розгляді даної справи, підготувати відзив та/або пред`явити зустрічний позов, а тому її права, обов`язки щодо користування та розпорядження спірним нерухомим майном були порушені.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційне провадження необхідно закрити.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з повідомлення Комунального підприємства «Люботинське бюро технічної інвентаризації» № 23-в від 20.03.2019 вбачається, що власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є: ОСОБА_2 є власницею частки на підставі свідоцтва про право власності, посвідчене виконкомом Люботинської міської ради 21.09.1949; ОСОБА_4 є власницею частки на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідчене Люботинською держнотконторою 16.12.1964 реєстр № 2923; ОСОБА_5 є власницею частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідчене Другою держнотконторою Харківського району 22.12.2006 реєстр № 2-1230 (а.с.6).

Аналогічна інформація міститься в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 242131935 від 28.01.2021 (а.с.23-25).

Матеріли справи містять технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 11.10.2006 (а.с.7-11).

На підставі свідоцтва про шлюб від 26.12.2018 ОСОБА_5 змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.15).

Відповідно до звіту про оцінку майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 12.03.2021 ТОВ «Антей консалтинг груп», оціночна вартість житлового будинку без ПДВ становить 34425,00 грн, у тому числі частка, власником якої є ОСОБА_5 17213,00 грн; частка, власником якої є ОСОБА_2 8606,00 грн; частка, власником якої є ОСОБА_4 8606,00 грн (а.с.43-79).

ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 8606,00 грн (а.с.83,86).

Разом з апеляційною скаргою надано:

копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.12.2005, відповідно до якого ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2025, за яким ОСОБА_3 є спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 та спадщина складається з частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

копію витягу з Державного реєстру речових прав № 428613190 від 26.05.2025, відповідно до якого ОСОБА_3 є власницею частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 81308330 від 26.05.2025;

копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 23.04.2025;

інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № від 10.07.2025.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «DIYA 97 v. UKRAINE», заява № 19164/04).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

ОСОБА_3 оскаржила в апеляційному порядку заочне рішення суду першої інстанції як особа, яка не брала участі у справі, посилаючись на те, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої цієї статті).

Указана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначних законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення перебуває в залежності від положень процесуального закону.

Згідно зі статтею 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Статтею 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Установлена процесуальним законом можливість здійснення апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не була залучена до участі у справі, лише у разі підтвердження та встановлення наявності порушення оскаржуваним судовим рішенням її прав, інтересів та (або) обов`язків ґрунтується на принципі res judicata, тобто поваги до остаточного судового рішення, дія якого передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.

У свою чергу, засада обов`язковості судових рішень буде нівелюватися, якщо судове рішення могло б переглядатися за ініціативою особи, яка не брала участі у справі та не має безпосереднього правового зв`язку з оскаржуваним судовим рішенням, яке не впливає на її права та обов`язки. У такому випадку процедура апеляційного перегляду та скасування остаточного судового рішення несумісна з принципом визначеності правовідносин та верховенством права.

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

Тобто у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Тобто судове рішення, що оскаржується особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи (див: постанови Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 542/401/18 (провадження № 61-15078св19), від 10 вересня 2020 року у справі № 757/66808/19-ц (провадження № 61-10846св20), від 17 червня 2021 року у справі № 626/2547/19 (провадження № 61-18621св20)) та інші.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Положеннями частини першої статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 . ОСОБА_1 просила припинити право приватної власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з припиненням права власності за ОСОБА_2 .

Тобто, предметом даного позову є припинення права власності частини житлового будинку, яке належить ОСОБА_2 та визнання цієї частини житлового будинку за ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є власницею частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 є власницею іншої частини вказаного майна.

Між тим, ОСОБА_1 не заявляла жодних позовних вимог до ОСОБА_3 та не просила припинити право власності, яке належить ОСОБА_3 .

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що питання про права та обов`язки ОСОБА_3 оскаржуваним заочним рішенням суду першої інстанції не вирішувались, а тому вона позбавлена права на його оскарження, наслідком чого є закриття апеляційного провадження, відкритого за її апеляційною скаргою.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції своїм рішенням вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки як співвласниці спірного житлового будинку, є необґрунтованими, оскільки цей спір стосується прав власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 .

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_3 у зв`язку з визнанням права власності на нерухоме майно за позивачкою, оскільки ОСОБА_3 не була позбавлена можливості звернутися із самостійним позовом про припинення права власності, однак своїм таким право не скористалась.

ОСОБА_3 не є учасницею спірних правовідносин у цій справі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що права ОСОБА_3 , як власниці іншої частки спірного майна, оскаржуваним заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 12 травня 2021 року не вирішувались і не порушуються.

Оскільки апеляційним судом встановлено, що оскаржуваним заочним рішенням суду питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_3 не вирішувалося, апеляційне провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України підлягає закриттю.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/12 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що «у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом установлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

Вирішення питання, чи стосується рішення суду першої інстанції прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, є першорядним завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю та, відповідно, питання щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не вирішується.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, від 24 квітня 2024 року у справі № 548/1887/21 та від 04 вересня 2024 року у справі № 461/6178/22.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Оскільки заочне рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю та, відповідно, питання щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не вирішується.

Оскільки апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 закрито, то немає підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.362, 367, 368, 381-384, 389 ЦПК України

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права приватної власності на частину житлового будинку та визнання права власності закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина