РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Простибоженко Ю.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення невиплачених коштів,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

24.12.2025 до суду надійшов позов, в якому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 141 751,33 грн заборгованості по пенсійним виплатам, що належать їй, як спадкоємиці, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обгрунтований тим, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 . До складу спадщини входять нараховані, але не одержані за життя спадкодавцем кошти в розмірі 141 751,33 грн, присуджені відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.12.2021, справа № 240/9498/21.

ОСОБА_1 зауважує, що рішення суду не виконано, її матір за життя не отримала вказані кошти, а тому вона як спадкоємиця за заповіом після її смерті має право на їх отримання.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Згідно з ухвалою суду від 29.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження; витребувано з Овруцької державної нотаріальної контори Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_2 та з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відомості про суму грошових коштів, яка підлягала виплаті ОСОБА_2 , згідно з перерахунком, проведеним на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду в справі № 240/9498/21 від 29.12.2021 і яка була фактично виплачена (а. с. 20-21).

06.01.2026 на виконання вимог ухвали суду від 29.12.2025 з Овруцької державної нотаріальної контори надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи, заведена після смерті ОСОБА_2 (а. с. 26-69).

13.01.2026 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю. До відзиву доданий розрахунок суми, що підлягає виплаті по пенсійній справі ОСОБА_2 на виконання вказаного судового рішення (а. с. 71-74, 76).

Заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що на виконання судового рішення суду від 29.12.2021 у справі № 240/9498/21 органом пенсійного фонду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нараховано доплату в сумі 141 751,33 грн, яка не виплачена померлій. Інформація про виконання цього рішення та про суму нарахованих, але не виплачених коштів передана до Пенсійного фонду України шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми - «Реєстр судових рішень» ІКІС ПФУ.

Представник відповідача вказує, що виплата пенсій на виконання рішення суду буде проводитись відповідно до Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821, в сумі, що визначається пропорційно виділеним на зазначені цілі бюджетним асигнуванням відповідно до розпису державного бюджету/помісячного розпису доходів і видатків бюджету Пенсійного фонду України, затверджених на відповідний рік.

У відзиві на позовну заяву також вказано, що рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством, а також, викладено нормативне врегулювання питань виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган. Представник відповідача посилається на те, що виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення на відповідний рік, може бути здійснена виключно за наявності відповідного фінансування з державного бюджету України.

Сторона звертає увагу на передбачені вимогами Бюджетного кодексу України умови порушення бюджетного законодавства, якими, зокрема, є здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень.

Крім того, посилається на те, що з 01.01.2013 набув чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким передбачено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів, де боржником є державний орган, шляхом списання Державною казначейською службою України в межах бюджетних призначень коштів з рахунків такого державного органу, саме органом ДВС в порядку виконання повинно вирішуватись питання внесення даних про судове рішення до реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

Представник відповідача вказує також на те, що з 01.04.2021 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги», якою внесено зміни до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596.

Постановою одночасно внесено зміни до п. 4 п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, відповідно до яких Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплат пенсій.

У відзиві на позовну заяву зазначено, що покладений судом обов`язок вчинити дії щодо перерахунку і виплати коштів в справі № 240/9498/21, які передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виконаний відповідачем в порядку, встановленому судовим рішенням та в межах повноважень, покладених на управління фонду. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконавчі документи про стягнення коштів, боржником за якими є територіальний орган фонду, тобто державний орган, пред`являються на примусове виконання виключно до Державної казначейської служби, та відповідні рішення виконуються в порядку черговості.

Також відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на ст. 1219 ЦК України і вказує, що не допускається правонаступництво у правовідносинах щодо виплати пенсії, яка не входить до складу спадщини та просить розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача.

05.02.2026 у справі закрито підготовче судове засідання, розгляд справи призначений по суті (а. с. 81).

У судове засідання сторони не з`явились.

В позовній заяві позивач просила розгляд справи проводити за її відсутності (а. с. 2).

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ст. 244, 259 ЦПК України в судовому засіданні 19.03.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, складення повного тексту якого відкладено до 24.03.2026.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що згідно з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.12.2021, ухваленого в справі № 240/9498/21 визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 14.11.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_2 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а. с. 8-11). В матеріалах справи відсутні відомості про виконання судового рішення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується змістом копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 7).

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 0 та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , згідно з яким прізвище позивачки з « ОСОБА_3 » змінено на « ОСОБА_4 », яку змінено на « ОСОБА_5 » (на звороті а. с. 31-33).

З матеріалів спадкової справи № 578/2024 вбачається, що позивач, яка прийняла спадщину, є єдиною спадкоємицею за заповітом щодо всього майна спадкодавця ОСОБА_2 (а. с. 26-68).

Листом від 08.12.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача, що сума доплати по перерахунку, проведеному на виконання вказаного судового рішення становить 141 751,33 грн (а. с. 14).

10.03.2025 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НТР № 808957 на спадщину, яка складається з грошових коштів не виплачених на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.12.2021, ухваленого в справі № 240/9498/21 в сумі 141751,33 грн (а. с. 16, 67).

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка є спадкоємицею за заповітом щодо всього майна спадкодавця, в тому числі на грошові кошти в сумі 141751,33 грн.

За правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно зі ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

За положеннями ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч. 2 ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

ОСОБА_1 у встановлений законом прийняла спадщину після смерті матері, що підтверджується матеріалами спадкової справи, і як єдина спадкоємиця за заповітом має право на отримання нарахованої, але не отриманої останньою за життя пенсії. Судом не встановлено наявність у ОСОБА_2 інших членів родини, які звертались за отриманням невиплачених їй грошових коштів.

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1219 ЦК України, згідно з п. 4 ч. 1 якої не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом, оскільки відповідно до положень цієї статті припиняється право на отримання пенсії, яку отримує спадкоємець, а до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1227 ЦК України, норми ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і предметом спору є право на пенсію, яка була нарахована, але не отримана пенсіонером ще за життя.

Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили за життя спадкодавця, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити нарахування та виплату спадкодавцю підвищення до пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії.

Такий правовий висновок викладений в постанові Касаційного Цивільного Суду в складі Верховного Суду від 05.01.2024 у справі № 295/4158/23.

Отже, суд вважає, що право позивача на отримання недоотриманої пенсії після смерті ОСОБА_2 відповідачем порушено і підлягає судовому захисту, у позивача відсутня інша можливість захистити порушене право.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач визнає право позивачки на отримання пенсійних виплат, що ставить під обґрунтований сумнів можливість захистити її право на їх отримання в позасудовому порядку.

Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на норми Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки порядок виконання судового рішення, боржником за яким є державний орган, не є тотожним з порядком розгляду справи в суді у разі, якщо вимоги заявлені до відповідача, яким є державний орган. Відповідач допускає невірне тлумачення правових норм, ототожнюючи склад учасників судового провадження, особу, яка повинна відповідати за позовом, тобто особу, яка допустила порушення прав позивача, та порядок виконання судових рішень, які підпадають під сферу регулювання норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», згідно з якими врегульовується вже порядок виконання судових рішень, боржником за яким є державний орган, який допустив порушення прав позивача. Зазначені положення підлягають застосуванню виключно на стадії виконання ухваленого судового рішення, яке набрало законної сили, і жодним чином не визначають склад учасників судового провадження.

Доводи представника відповідача про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не наділене повноваженнями щодо виплати пенсій, фінансування яких здійснюється виключно Пенсійним фондом України, не відповідають вимогам нормативно-правових актів, спростовуються матеріалами справи, а відтак є неспроможними.

Відповідно до вимог Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 21.12.2022 № 28-2) саме на територіальні органи Пенсійного фонду України покладені обов`язки щодо здійснення нарахування (перерахунку) та виплати пенсій (п. 4, а Пенсійний фонд України здійснює контроль за роботою його територіальних органів щодо призначення і виплат пенсій, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, що врегульовано нормами Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (з подальшими змінами).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, саме цей державний орган здійснював нарахування та виплату їй пенсійних виплат, саме на нього був покладений обов`язок за судовим рішенням від 29.12.2021 в справі № 240/9498/21 здійснити перерахунок і виплату пенсійних виплат, а відтак суд вважає, що вимоги позивач заявила до належного відповідача. Судом не встановлено, що виплату пенсії ОСОБА_2 , а в подальшому і її спадкоємиці, повинен був здійснити Пенсійний фонд України.

Судом встановлено, що позивач, як спадкоємиця після смерті матері має право на отримання невиплачених пенсійних виплат на підставі положень ст. 1227 ЦК України, норм ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і саме відповідач відмовив позивачу у виплаті зазначених коштів.

Доказів про те, що вимоги заявлені до неналежного відповідача представник не надав.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення її права на мирне володіння своїм майном, передбачене ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

Водночас ст. 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах "Ван дер Мюсель проти Бельгії" та "Копеський проти Словаччини"). Особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права. "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копеський проти Словаччини").

А тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на один з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає в примусовому виконанні обов`язку в натурі, суд вважає, що зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити на користь позивача в порядку спадкування недоотримані померлою ОСОБА_2 пенсійні виплати є об`єктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача.

Водночас, відсутність бюджетних коштів для виконання відповідачем свого зобов`язання не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 743/1216/17.

Європейський Суд з прав людини у рішеннях проти України також вказував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, зокрема у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005.

Щодо розміру пенсії, який підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Зі змісту наданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області розрахунку вбачається, що сума, яка підлягає виплаті по пенсійній справі 29 ОСОБА_2 на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі № 240/9498/21 щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, за період з 14.11.2020 по 31.07.2024 складає 141 751,33 грн (а. с. 76).

Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню і стягує з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 141 751,33 грн, розмір якої підтверджений належними доказами.

Керуючись ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування не отримані за життя спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійні виплати згідно з перерахунком, здійсненим на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 в справі № 240/9498/21 в розмірі 141 751,33 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, місце знаходження: м. Житомир, вул. О. Ольжича, 7, .

Повний текст рішення складений 24.03.2026.

Суддя О.В. Стрілецька