Номер провадження: 22-з/813/94/26
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

05.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Коновалової В.А. (суддя - доповідач), Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 ,

на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2025 року,

за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2024 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Київський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 09 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнив. Визнав об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснив поділ спільного сумісного майна - квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 84 кв.м, житлова площа 38,9 кв.м, яка складається з двох житлових кімнат: 1 - житлова кімната площею 15,7 кв.м, 2 - житлова кімната площею 23,2 кв.м., кухня площею 24,5 кв.м., коридор площею 14,4 кв.м; санвузол 4,9 кв.м; туалет 1,3 кв.м. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . В порядку поділу майна визнав за ОСОБА_3 право власності на частку квартири АДРЕСА_2 .

17.11.2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2024 року, та просив поновити йому строк на подання заяви про перегляд вказаного рішення суду, а також скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2024 року та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 28 листопада 2025 року заяву представника відповідача про поновлення строку для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2024 року у цивільній справі №947/39769/23 залишив без задоволення. Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скляренко Ю.С. про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2024 року по цивільній справі №947/39769/23 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишив без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» звернувся з апеляційною скаргою безпосередньо до суду апеляційної інстанції в порядку ст. 355 ЦПК України.

Одеський апеляційний суд ухвалою 16.12.2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2025 року, за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2024 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Від ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , до Одеського апеляційного суду надійшла заява про забезпечення позову, обґрунтована тим, що по даній справі між сторонами виник спір про поділ спільного майна подружжя - двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник зазначає, що майнові права на квартиру, яка є предметом спору по даній справі, були куплені ОСОБА_1 на підставі Договору №ЛВ/Р-2-44 про інвестування від 14.04.2006 року, тобто до укладення шлюбу із позивачкою, а тому він вважає, що зазначена квартира є особистою приватною власністю відповідача і відповідно не підлягає розподілу між подружжям. Проте, 04 листопада 2025 року ОСОБА_3 здійснено реєстрацію права власності на 1/2 частину зазначеної квартири, що дає їй можливість здійснити відчуження нерухомого майна. Таким чином, позивачка вчиняє підготовчі дії, спрямовані на реалізацію майна, а тому в разі невжиття заходів забезпечення позову існує загроза порушення законних прав та інтересів відповідача.

Заявник просить апеляційний судзабезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 84, житлова площа (кв.м): 38.9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), зареєстровану на праві власності ОСОБА_3 , заборонивши відчуження вказаної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається Одеським апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали цивільної справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Так, позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Судувід 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «…під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Таким чином питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

На підтвердження обставин, на які ОСОБА_1 посилається у заяві про забезпечення позову, останнім надано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких вбачається, що 04 листопада 2025 року за ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової власності 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Предметом позову у цій справі є позовні вимоги майнового характеру про поділ майна подружжя, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 84, житлова площа (кв.м): 38.9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), зареєстровану на праві власності ОСОБА_3 , заборонивши відчуження вказаної квартири.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданих заявником, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частки як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що будь-яких доказів вчинення позивачем дій, спрямованих на відчуження нерухомого майна заява про забезпечення позову не містить. Само по собі посилання заявника на здійснення ОСОБА_3 реєстрації права власності на частку зазначеної квартири, яка є спільною частковою власністю, за рішенням суду не є підставою для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що заява ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, з підстав зазначених у заяві, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 149, 158, 365 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжявідмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Судді В.А. Коновалова

М.В. Назарової

Ю.П. Лозко