Справа № 509/4983/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого-судді Козирського Є.С.,

секретаря Лепешенкової В.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в с-щі. Овідіополь, заяву представника ОСОБА_1 Новічкової О.В. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2025 року представник позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд В порядку поділу спільного сумісного майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частини садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:3722, загальною площею: 90,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100. Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:002:3722, загальною площею: 0,0149 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частини садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:3722, загальною площею: 90,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частини земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:002:3722, загальною площею: 0,0149 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати.

09 вересня 2025 року провадження по справі відкрито.

08 жовтня 2025 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна, в якому просить суд здійснити поділ майна автомобілів HYUNDAI I20 2013 року випуску та KIA SPORTAGE 2011 року випуску, що є об`єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя; визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль HYUNDAI I20 2013 року випуску, припинивши на нього право спільної сумісної власності ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль KIA SPORTAGE 2011 року випуску, припинивши на нього право спільної сумісної власності ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки різниці у дійсної вартості автомобілю KIA SPORTAGE 2011 року випуску у сумі 127 130,84 грн.

29 січня 2026 року представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд: 1. Накласти арешт із забороною відчуження, а також будь-яких реєстраційних дій на садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:3722, загальною площею: 90,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100. 2. Накласти арешт із забороною відчуження, а також будь-яких реєстраційних дій на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:002:3722, загальною площею: 0,0149 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237. 3. Накласти арешт із забороною відчуження, а також будь-яких реєстраційних дій на легковий автомобіль KIA SPORTAGE 2011 року випуску, VIN код НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначила, що Позивач за первинним позовом, подаючи позов про поділ садового будинку по підробленим документам, зловживаючи своїми процесуальними правами, використовуючи судовий захист во зло, приховав від суду дійсно набуте під час шлюбу між сторонами майно: автомобіль марки KIA SPORTAGE 2011 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_2 13.10.2020 року та який знаходиться у володінні та користування Позивача за первинним позовом.

Предметом зустрічного позову є поділ спільного сумісного майна подружжя, зокрема автомобіля марки KIA SPORTAGE 2011 року випуску, що зареєстрований за ОСОБА_2 13.10.2020 року, а тому Відповідач за зустрічним позовом може вчинити дії з відчуження вказаного вище автомобіля набутого під час перебування сторін у шлюбі, на користь третіх осіб, а тому вважаємо про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення позову у виді накладення арешту.

Так, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження майна третім особам, що ускладнить виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист прав Позивача за зустрічним позовом.

19 лютого 2026 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1291 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 18, 153 ЦПК поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Так, відповідно до ч. 1 та ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5)ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно ч. 1 та 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

В зустрічній позовній заяві заявлено вимогу про здійснення поділу автомобілів HYUNDAI I20 2013 року випуску та KIA SPORTAGE 2011 року випуску, що є об`єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд враховує відсутність обґрунтувань які б стали підставою для вжиття заявленого забезпечення.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Так позивач за зустрічним позовом просить - накласти арешт із забороною відчуження, а також будь-яких реєстраційних дій на садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:3722, загальною площею: 90,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100; накласти арешт із забороною відчуження, а також будь-яких реєстраційних дій на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:002:3722, загальною площею: 0,0149 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237.

Проте, судом встановлено, що садовий будинок та земельна ділянка, які є предметом спору у даній справі, зареєстровані за ОСОБА_1 , за таких обставин відсутні будь-які правові чи фактичні підстави вважати, що ОСОБА_2 може вчинити дії, спрямовані на відчуження або зміну правового статусу спірного нерухомого майна, тому в задоволенні заяви в цій частині слід відмовити.

В зустрічній позовній заяві заявлено вимогу про здійснення поділу автомобілів HYUNDAI I20 2013 року випуску та KIA SPORTAGE 2011 року випуску, що є об`єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя. Тобто позивач просить поділити в натурі транспортні засоби та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки різниці у дійсної вартості автомобілю KIA SPORTAGE 2011 року випуску у сумі 127 130,84 грн.

При цьому ринкова вартість автомобілів, як зазначила позивач за зустрічним позовом відповідачем не оскаржується.

Позивач мала підстави вважати, що відповідач ОСОБА_4 , як титульний власник майна, здійснить дії з відчуження майна, що є предметом спору, тобто існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Однак, позивачем заявлено вимогу про стягнення компенсації частки різниці у дійсності вартості автомобілів, що не пов`язано з необхідністю збереження автомобіля у власності відповідача та не залежить від факту його можливого відчуження.

За таких обставин навіть у разі відчуження спірного автомобіля виконання рішення суду не буде утруднене, тому що предметом спору є грошові кошти, а не транспортний засіб.

Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову суд вважає, що будь-які законні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні, оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження своїх вимог, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а викладені в заяві підстави є неналежно обґрунтованими, а отже не є достатніми для задоволення цієї заяви. Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість продажу вищевказаного майна без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 354 ЦПК України, п.4 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 15-денний строк з дня її проголошення, а у випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, або у разі вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Суддя Є.С. Козирський