ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/584/25 Номер провадження 22-ц/814/864/26Головуючий у 1-й інстанції Лівер І. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Ковальчуком Олександром Миколайовичем,

на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2025 року, постановлене суддею Рябченко В.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

18.06.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося в суд із указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором №364470858 від 16.05.2023 у розмірі 46 403,28 грн, із яких: 9 900,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 36 503,28 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; а також понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн та правничих витрат, які склали 7 000,00 грн.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що 16.05.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №364470858 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Передували укладенню такого договору наступні дії позичальника. Останній за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ознайомився із актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику. Після цього добровільно, без примусу чи тиску заявив про бажання отримати кошти, зареєструвався на сайті, під час чого пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками сайту кредитодавця, вказавши свої особисті персональні ідентифікаційні дані.

Після вчинення відповідачем відповідних дій, 16.05.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 9 900,00 грн на банківську карту № НОМЕР_1 відповідача, указану останнім у заявці при укладенні договору.

Позичальник, будучи обізнаним з істотними умовами кредитування, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 46 403,28 грн, заявлена до стягнення позивачем, як правонаступником кредитора.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 16.09.2025 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором «364470858 від 16.05.2023 у розмірі 46 403,28 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та правничі витрати, які склали 7 000,00 грн, а всього стягнуто 55 825,68 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем підтверджено належними доказами факт укладення кредитного договору та його неналежне виконання позичальником, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача, як правонаступника кредитора, за тілом кредиту та відсотками.

Не погодившись із таким рішенням відповідач, в інтересах якого діє представник - адвокат Ковальчук О.М., оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що з огляду на умови кредитного договору та паспорту споживчого кредиту сума до повернення не мала перевищувати 12 265,00 грн, із яких: 9 900,00 грн - тіло кредиту, а 2 365,00 грн - відсотки.

Звертає увагу, що кредитний договір не містить підпису позичальника, а його умови суперечать паспорту споживчого кредиту, що суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позичальник не розумів на яких умовах укладається договір.

Вважає незаконним нарахування боргу за відсотками за підвищеною процентною ставкою, тоді як розрахунок відсотків за користування кредитом зроблено позивачем поза межами строку кредитування, який становив 30 днів.

Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення позичальником кредитного договору та отримання кредитних коштів за ним. Тоді як наявність у наданій позивачем копії кредитного договору алфавітно-цифрової послідовності, яку позивач вважає електронним підписом, не є доказом підписання такого договору в цілому та погодження істотних умов кредитування.

Доводить відсутність у позивача права вимоги за кредитним договором, оскільки на момент відступлення права вимоги боргові зобов`язання за кредитним договором ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору. Також звертає увагу на відсутність у справі доказів, які б підтверджували оплату за договором відступлення, що також ставить під сумнів факт їх укладення.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10.11.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 14.11.2025.

24.11.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

30.12.2025 представником відповідача - адвокатом Ковальчуком О.М. подано відповідь на відзив, а 05.01.2026 та 28.01.2026 позивачем подано додаткові пояснення в обґрунтування позовних вимог.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.11.2018 між ТОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01, зі змінами, внесеними додатковими угодами від 28.11.2019 №19, від 31.12.2020 №26, від 31.12.2021 №27, від 31.12.2022 №31, від 31.12.2023 №32, за яким клієнт зобов`язується відступити фактору право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1.).

У розумінні п.1.3. цього договору сторони погодили, що право вимоги - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.

Згідно із п.4.1. договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників у повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги./а.с.77-82, 83-89/

16.05.2023 ОСОБА_1 сформувала на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заявку на отримання грошових коштів у кредит, де наявні наступні відомості: договір (оферта) №364470858; дата укладення договору: 16.05.2023; сума кредиту: 9900,00 грн; строк кредиту: 30 днів; фінансовий номер телефону позичальника: НОМЕР_2 ; електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; паспорт: НОМЕР_3 ; виданий: органом видачі 5337; дата видачі паспорту: 06.06.2022; РНОКПП: НОМЕР_4 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; номер картки: НОМЕР_1 ./а.с.21/

16.05.2023 ОСОБА_2 ознайомилася із умовами кредитування, викладеними у Паспорті споживчого кредиту та підтвердила отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, у тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі, у разі невиконання нею зобов`язань за таким договором./а.с.32-33/

16.05.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №364470858, підписаний сторонами, у тому числі позичальником ідентифікатором MNV6D2B6, який введено 16.05.2023 15:23:18.

За цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту на суму 9900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п.2.1.).

Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 9900,00 грн одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 15.06.2023 (п.2.3.).

Кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом перерахування грошових коштів, який завершується зарахуванням грошових коштів на поточний рахунок для управління яким випущена платіжна картка НОМЕР_1 , що відбувається до 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за цим договором (п.5.1.).

За період від дати видачі кредиту до 15.06.2023 проценти нараховуються за процентною ставкою 171,55% річних, що на день укладення договору становить 0,47% від суми кредиту за кожен день користування ним (п.8.3.1.).

У разі, якщо позичальник вчинить описані у п.3.2. договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 15.06.2023 проценти нараховуються за ставкою 683,48% річних, що на день укладення договору становить 1,87% в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п.8.3.2.).

Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70% річних, що на день укладення договору становить 2,98% у день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (п.8.4.).

Для суми кредиту за першим траншем, що указана в п.2.3. договору, за перші 30 днів дисконтного періоду орієнтовна загальна вартість кредиту складе 11295,90 грн та буде включати у себе загальні витрати за кредитним договором у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 1395,90 грн та суму кредиту в розмірі 9900,00 грн. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України складе 397,71% річних, при цьому загальна вартість першого траншу за кредитом у процентному вираженні за строк дисконтного періоду складає 114,10% від суми першого траншу (п.8.8.).

Сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання позичальник зобов`язаний сплачувати на користь кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70% річних. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору є процентами за користування грошовими коштами у розумінні ч.2 ст.625 ЦК України (п.12.4.)./а.с.33-42/

16.05.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перераховано через банк платника АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кредит рах. № НОМЕР_1 кошти у розмірі 9900,00 грн; призначення платежу: переказ коштів згідно договору №364470858 від 16.05.2023 ОСОБА_1 , код НОМЕР_4 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , без ПДВ, безготівкове зарахування Moneyveo Visa Transfer./а.с.10/

27.05.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) укладено договір факторингу №27/0524-01, за яким фактор набув паво вимоги, серед іншого, до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №364470858 від 16.05.2023, що підтверджується: витягом із реєстру боржників та платіжною інструкцією в національній валюті від 30.05.2024 №6617./а.с.67-74/

29.05.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» складено довідку щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, яка містить персональні дані позичальника ОСОБА_1 , а також: відомості про суму кредиту - 9900,00 грн; строк кредитування - 30 днів; процентна ставка - 2,100% у день; акцепт оферти позичальником: одноразовий ідентифікатор MNV6D2B6; ідентифікатор відправлено позичальнику: 16.05.2023 15:22:20; номер телефону: НОМЕР_2 ; ідентифікатор введено позичальником/відправлено товариству: 16.05.2023 15:23:20; перерахування грошових коштів позичальнику: 16.05.2023 15:23:26./а.с.13/

29.05.2025 між ТОВ «ФК «Ейс» (фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (клієнт) укладено договір факторингу №29/05/25-Е, за яким позивач набув паво вимоги, серед іншого, до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №364470858 від 16.05.2023, що підтверджується: актом прийому-передачі реєстру боржників, витягом із реєстру боржників та платіжними інструкціями в національній валюті від 04.06.2025 №243 та №245, від 05.06.025 №246 та №247, від 06.06.2025 №248./а.с.54-66/

До позовної заяви позивачем додано: Алгоритм дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів»; Порядок дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торгівельною марко «Moneyveo»; Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»./а.с.11-12, 14-20, 22-26/

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» складено розрахунок, за яким заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №364470858 від 16.05.2023 склала 20 736,54 грн, із яких: 9 900,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 11 131,56 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом./а.с.52-53/

ТОВ «ФК «Таліон Плюс» складено розрахунок, за яким заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №364470858 від 16.05.2023 склала 46 403,28 грн, із яких: 9 900,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 36 503,28 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом./а.с.50-51/

На підтвердження розміру стягнення ТОВ «ФК «Ейс» надано виписку з особового рахунку позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №364470858 від 16.05.2023./а.с.49/

18.07.2025 АТ «Універсал Банк» складено довідку №Е/12760-Л, якою повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку НОМЕР_5 . Транзакція здійснена за період із 16.05.2023 по 21.05.2023 на платіжну картку НОМЕР_5 у розмірі 9900,00 грн була успішною. Верифікація особи власника банківської картки проводилася під час відкриття банком рахунку. Фінансовий номер телефону за власником банківської картки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ): НОМЕР_6 ./а.с.130/

Представництво інтересів ТОВ «ФК «ЕЙС» в суді першої інстанції забезпечувалося Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» на підставі договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025 та додаткової угоди до нього./а.с.46, 47-48/

Додатком №1 до договору є протокол погодження вартості послуг, за яким: усна консультація - 500,00 грн./год.; підготовка адвокатського запита - 500,00 грн./год.; вивчення матеріалів справи - 500,00 грн./год.; аналіз судової практики - 500,00 грн./год.; складання позовної заяви - 2500,00 грн./год.; участь у судовому засіданні - 1200,00 грн./год.; участь у відеоконференції - 700,00 грн./год.; підготовка та подача клопотань/заяв та інших процесуальних документів до суду - 500,00 грн./год.; складання апеляційної скарги - 3000,00 грн./год.; складання касаційної скарги - 4000,00 грн./год.; підготовка та укладення мирової угоди - 3000,00 грн./год.; відзив на позовну заяву/відповідь на відзив - 700,00 грн./год.; заперечення/додаткові пояснення - 700,00 грн./год.; відзив на апеляційну скаргу/відповідь на відзив на апеляційну скарг - 1000,00 грн./год./а.с.48/

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із підстав доведеності позивачем належними доказами, не спростованими відповідачем, факт укладення кредитного договору та порушення відповідачем істотних умов зобов`язання за ним. Із підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь позивача, як правонаступника кредитора, підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та відсотками.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з огляду на наступне.

Стосовно відступлення права вимоги за кредитним договором, колегія суддів ураховує наступне

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (частина друга статті 639 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У відповідності до статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 (справа №10/5026/995/2012) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №755/15965/17).

У постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №905/306/17 сформовано висновок, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Як убачається із матеріалів справи, укладаючи договори факторингу, сторони цих договорів обумовили умову, яка полягає у тому, що передача права вимоги здійснюється на підставі Реєстру прав вимог, який є невід`ємним додатком до договорів факторингу, у яких зазначено перелік кредитних договорів та боржників за ними, в межах чинного договору факторингу. Окрім цього, невід`ємними додатками до договорів факторингу є додаткові угоди, якими продовжувався строк дії договору факторингу, в межах строку дії якого передавалися права вимоги за кредитними договорами на підставі Реєстрів прав вимоги.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що положення статті 1078 ЦК України визначають, що предметом договору факторингу може виступати право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до п.1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Розділом 4 указаного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно п. 4.1. право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку.

Із наведеного та з урахуванням встановленого у межах даної цивільної справи, апеляційний суд робить висновок, що укладання договорів факторингу до виникнення кредитних правовідносин з відповідачем не свідчить про неможливість передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договори факторингу були чинними, якими передбачено факт передачі права вимоги до боржника на підставі Реєстру прав вимоги. Більш того, діючими договорами факторингу було передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.

Таким чином, право вимоги до боржника від кредитора до фактора здійснюється виключно на підставі Реєстру прав вимог, а такий реєстр є невід`ємним додатковим до договору у відповідності до чинного договору факторингу на момент підписання такого реєстру, та в такому реєстрі прав вимоги сторони погоджують права вимоги до боржників із зазначенням: прізвища, імені та по-батькові боржника, РНОКПП боржника, номеру та дати кредитного договору, заборгованість та її складові частини, а також суму фінансування.

Аналогічні умови зазначено в усіх укладених договорах факторингу: між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем.

Відтак, умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.

Крім того, додатковими угодами, строк дії договорів факторингу було продовжено, а умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги. Реєстри прав вимоги у межах зазначеної справи були підписані під час строку дії договорів факторингу.

Із огляду на викладене, колегія суддів відхиляє, як неспроможні, доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведеності набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором. Тоді як посилання на відсутність у матеріалах справи доказів належного виконання правонаступником своїх зобов`язань, зокрема платіжних документів на підтвердження сплати ціни договорів факторингу, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки норми статті 1077 ЦК України не містять імперативного положення про те, що право вимоги до нового кредитора за договором факторингу переходить саме з моменту оплати новим кредитором (фактором) на користь первісного кредитора (клієнта) заборгованості та інших платежів відповідно до договору факторингу.

Стосовно підставності стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів ураховує наступне

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Із матеріалів справи убачається, що 16.05.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_3 укладено договір кредитної лінії №364470858, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором MNV6D2B6, який введено 16.05.2023.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду, із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації.

Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП або УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.

Якщо ж електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису (не КЕП чи УЕП), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться.

Які саме це мають бути дії, залежить від способу надання відповідного процесуального документу до суду (паперова копія, електронний примірник тощо), формату, в якому цей документ зберігається, особливостей електронного підпису, за допомогою якого він підписаний, тощо. При цьому характер цих процесуальних дій визначається особливостями дослідження електронних доказів, що передбачені процесуальним законодавством.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №758/14925/23 від 04.02.2026, яка за правилами частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковою для застосування.

Надаючи оцінку електронному доказу, договору кредитної лінії №364470858 від 16.05.2023, факт підписання якого відповідачка ставить під сумнів, колегія суддів дослідила QR-код посилання з яким підтверджує, що 16.05.2023 ОСОБА_1 введено одноразовий ідентифікатор MNV6D2B6. Крім одноразового ідентифікатору реквізити сторін договору мають інші відомості про особу відповідачки, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» договір кредитної лінії, підписаний відповідачем, і є належним та допустимим доказом на підтвердження кредитних зобов`язань.

Доказів, що указаний в договорі одноразовий ідентифікатор та персональні дані належать третім особам, а не позичальниці, останньою не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальниця могла отримати кредитні кошти.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, від 12.08.2022 у справі №234/7297/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19.

Отже, підписавши указаний договір, відповідачка добровільно погодилася на визначені у ньому істотні умови кредитування та взяла на себе відповідні зобов`язання. При цьому, нерозуміння умов зобов`язання не звільняє сторону від його виконання. Це загальний принцип цивільного права, який означає, що особа, яка прийняла на себе зобов`язання, несе відповідальність за його виконання. До того ж, діючи добросовісно, позичальниця, будучи попередньо ознайомленою із умовами кредитування, викладеними у паспорті споживчого кредиту, мала можливість відмовитися від договору без пояснення причин. Відповідачка таким правом не скористалася та до звернення позивача в суд із відповідним позовом не ставила під сумнів умови кредитування, як факт укладення кредитного договору в цілому.

При цьому колегія суддів ураховує сталу позицію Верховного Суду, за змістом якої не може бути визнаний неукладеним договір, який виконуються сторонами зобов`язання.

Так, наявні у справі докази, не спростовані відповідачкою підтверджують, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано платіжну картку НОМЕР_5 . Транзакція здійснена за період із 16.05.2023 по 21.05.2023 на платіжну картку НОМЕР_5 у розмірі 9900,00 грн була успішною. Верифікація особи власника банківської картки проводилася під час відкриття банком рахунку. Фінансовий номер телефону за власником банківської картки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ): НОМЕР_6 .

За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновка, що позичальниця, будучи вільною в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, погодила істотні умови зобов`язання та допустила порушення його виконання. Доводів на спростування викладеного відповідачкою не надано, як і заперечень щодо підставності стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9900,00 грн.

Визначаючи розмір заборгованості за процентами, колегія суддів ураховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12-ц.

У справі, яка переглядається, строк виконання зобов`язання у повному обсязі настав 16.05.2023 та спливає 15.06.2023 (п.7.1. договору).

Доказів на підтвердження пролонгації позичальником умов кредитування матеріали справи не містять, тоді як за умов договору (п.12.4.) сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору є процентами за користування грошовими коштами у розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.

Згідно із Законом №2120-IX від 15.03.2022 Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-ти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості по відсотках у розмірі 1395,90 грн, яка була нарахована в межах строку кредитування до 15.06.2023 включно.

Вимога кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування (по 27.05.2024), не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право як первісного, так і нового кредитора в цій частині вимог.

Таким чином, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування (із 16.06.2023 по 27.05.2024) слід відмовити.

При постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції викладене не врахував, а відтак рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості за кредитом у розмірі 9900,00 грн та заборгованості за процентами у розмірі 1395,90 грн, а всього 11295,90 грн.

Доводів на спростування викладеного апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів ураховує наступне.

Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №925/1545/20 від 18.02.2022.

У постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №824/9/22 зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Відтак, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц.

Із огляду на викладені норми права, пропорційно задоволеним позовним вимогам, а також враховуючи критерії складності справи, принципів співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для компенсації понесених позивачем правничих витрат у розмірі 1 680,00 грн.

Стосовно понесених стороною відповідача правничих витрат, колегія суддів ураховує наступне

Представництво інтересів відповідачки ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції забезпечувалося адвокатом Ковальчуком О.М. на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 19.09.2025 №25/09-1, за умов якого сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за надання правової (правничої) допомоги клієнту дорівнює 2500,00 грн за одну годину роботи адвоката. Кінцева сума гонорару визначається в акті наданих послуг в залежності від кількості наданих послуг (п.3.1.).

08.10.2025 між клієнтом та адвокатом складено акт №1 наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги №25/09-1 від 19.09.2025, яким сторони погодили наступний перелік послуг: консультація (попередня) 0,28 год/2500,00 грн - 700,00 грн; вивчення матеріалів справи 1,5 год/2500,00 грн - 3750,00 грн; підготовка апеляційної скарги 2,5 год/2500,00 грн - 6250,00 грн, а всього 10700,00 грн.

Колегія суддів ураховує, як особливості предмета спору, так і складність справи, витрачений адвокатом час та обсяг наданих ним послуг (складання процесуальних документів), постановивши до стягнення правничі витрати у розмірі 5 000,00 грн. Такий розмір відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам, які склали 24%, шляхом взаємозаліку, із позивача ТОВ «ФК «Ейс» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1627,85 грн (2209,22 грн (судові витрати ОСОБА_1 ) - 581,37 грн (судові витрати позивача).

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником- адвокатом Ковальчуком Олександром Миколайовичем, - задовольнити частково.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 16 вересня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» () заборгованість за кредитним договором №364470858 від 16 травня 2023 у розмірі 11 295,90 грн (одинадцять тисяч двісті дев`яносто п`ять гривень дев`яносто копійок).

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 680,00 грн.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, судовий збір у розмірі 1 627,85 грн, а всього 6 627,85 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак