справа № 563/216/26
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

25 лютого 2026 року м. Корець

Суддя Корецького районного суду Рівненської області Загородько Н.А. при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Представник позивача адвокат Вотава І.Л. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу між сторонами.

Перевіривши матеріали справи було встановлено, що подана заява не відповідає вимогам статтей 95, 175-177, 187 ЦПК України, а тому, підлягає залишенню без руху.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є громадянином Грецької Республіки.

Згідно відповіді із Єдиного державного демографічного реєстру № 2356061 від 18 лютого 2026 року та відповіді ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області №5688/1955 від 16 лютого 2026 року відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 відсутні.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Згідно з ч. 2 і 3 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» подружжя, будучи громадянами різних держав, можуть обрати право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Таке можливо, тільки якщо вони не мають спільного місця проживання або якщо особистий закон кожного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 ВСУ зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами.

Загальні правила підсудності цивільних справ судами України визначаються стосовно іноземців так само, як і стосовно громадян України.

Відповідно до ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Тобто, при визначенні підсудності цивільних справ за участю іноземної особи може мати місце загальна територіальна підсудність, альтернативна, виключна та договірна підсудність.

Статтею 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Частиною 10 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених ст. 77 цього Закону (виключна підсудність, яка на спори про розірвання шлюбу не розповсюджується).

Такої угоди для визначення підсудності до матеріалів позову не надано. Доказів, що відповідач мав зареєстроване місцем проживання чи перебування в Україні, доказів про наявність спільних дітей до матеріалів справи не додано.

За таких обставин, відсутність вказаних вище даних унеможливлює зробити висновок про підсудність позовної заяви.

Таким чином, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на необхідність зазначення в позовній заяві підстав звернення саме до Корецького районного суду Рівненської області з позовом про розірвання шлюбу з іноземним елементом, та за наявності підстав, передбачених ст.ст.27,28 ЦПК України, надати докази на їх підтвердження; зазначити дійсне місце проживання відповідача.

Також зі змісту позову не можливо визначити чи володіє відповідач мовою, на якій буде здійснювати судочинство у даній справі.

Відповідно до п. 2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27 червня 2008 року № 1092/5/54і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.07.2008 року за №573/15264, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

Переклад здійснюється фахівцем, запрошеним до відповідного суду України згідно зіст. 75 ЦПК України або засвідчується уповноваженим перекладачем, або нотаріально.

Таким чином, позивачу потрібно надати: дані про останнє відоме місце проживання відповідача; докази спільного проживання сторін на території України, наявності або відсутності угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність справи про розірвання шлюбу, наявності у відповідача майна на території України; оформити позовну заяву і документи, що додаються до неї, у відповідності до вимог п. 2.3 розділу 2 вказаної вище Інструкції, у випадку не володіння відповідачем українською мовою, та у зазначеному випадку надати суду належним чином завірений переклад на мову запитуваної держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Враховуючи вищевказане, вважаю, що позов необхідно залишити без руху та надати строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись статтями 175, 177, 185, 187, 353 ЦПК України, суддя,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Надати представнику позивача десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, який починає рахуватися з дня отримання нею даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.А. Загородько