ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

м. Черкаси

Справа № 709/2188/24
Провадження № 22-ц/821/88/26
категорія: 301030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря - Кукушкіної А. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Архипенка Олександра Анатолійовича на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ спільно нажитого майна та визнання недійсним договору дарування, у складі: головуючої судді Шарої Л. О., повний текст рішення складено 19 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У 25 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з лютого 2016 року по 17 серпня 2022 року він та відповідачка ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу.

Зазначає, що вони познайомилися у 2015 році та почали зустрічатися, спільно проводити час. На той час вони проживали окремо: позивач у своєму домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 ; відповідачка ОСОБА_2 зі своєю матір`ю ОСОБА_4 та своїм сином від першого шлюбу ОСОБА_3 (співвідповідачем) за адресою: АДРЕСА_2 .

На свято Різдва Христового у 2016 році, під час спільного святкування у колі сім`ї відповідачки, остання запропонувала йому переїхати до неї та проживати у подальшому разом за адресою її реєстрації, як одна сім`я, тобто як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. На цю пропозицію позивач погодився і уже з лютого 2016 року вони почали проживати однією сім`єю, вести спільний побут, господарство, спільно сплачувати за комунальні послуги, спільно харчуватися та відвідувати спільні заходи, дні народження друзів та близьких, спільно проводити відпустки, купувати майно тощо.

Вказує, що з часу знайомства та до грудня 2019 року відповідачка ОСОБА_2 працювала у Чорнобаївському РАЦС, а потім офіційно не працювала. Натомість, позивач одноосібно вів господарство на земельній ділянці, площею 12 га, яка перебувала у його власності, як голови фермерського господарства та 8 га орендованої землі, отримуючи прибуток.

Влітку 2020 року позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 спільно придбано квартиру АДРЕСА_3 , вартістю 3700 доларів США, для спільного проживання як сім`я. Право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 .

Зазначає, що придбана квартира тривалий час була нежилою та потребувала повного капітального ремонту.

Позивач, як голова сім`ї, своїми силами в період з літа 2020 року по середину осені 2021 року провів її капітальний ремонт: здійснив заміну вікон, придбав меблі, побудував надвірні капітальні допоміжні споруди, побудував каналізацію, вклавши у ремонт та меблювання квартири понад 15500 доларів США. У цій квартирі вони проживали спільно до припинення фактичних шлюбних відносин.

Крім того, за час проживання однією сім`єю як чоловік та дружина, в період після 2020 року до серпня 2022 року позивачем в інтересах їх спільної із відповідачкою сім`ї, власними силами, із придбаних за власні кошти будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, побудовано надвірну капітальну споруду сарай, який в експлуатацію не введений, оскільки побудований самочинно.

Наприкінці літа 2022 року шлюбні відносини між ними фактично припинилися, позивач переїхав у інше домоволодіння та запропонував відповідачці в добровільному порядку розділити спільно нажите майно під час проживання однією сім`єю, остання не дала однозначної відповіді, тримаючи позивача у невизначеності.

Звернувшись за професійною правничою допомогою, з отриманої із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.11.2024 інформації позивач дізнався, що спірна квартира АДРЕСА_3 щі ОСОБА_5 без його згоди, як співвласника спільно нажитого майна, подарована відповідачкою ОСОБА_2 своєму сину від першого шлюбу, ОСОБА_3 , (договір дарування № 486 від 31.08.2022).

Вважає вчинений відповідачами правочин щодо безоплатного відчуження спірної квартири таким, що вчинений без належних повноважень, порушує право власності позивача, а спірний правочин підлягає скасуванню.

Просив поділити між ним та відповідачкою ОСОБА_2 спільно нажите майно по 1/2 частці, а саме: об`єкт нерухомості, житлову квартиру АДРЕСА_3 , будівельні матеріали, обладнання та конструктивні елементи, які використані у будівництві надвірної споруди допоміжного капітально побудованого приміщення сараю за адресою: АДРЕСА_4 .

Визнати недійсним договір дарування житлової квартири АДРЕСА_3 № 486, посвідчений 31.08.2022 Другою Золотоніською нотаріальною конторою між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Стягнути з відповідачів на його користь сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 82000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26.12.2024, про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 .

Рішення мотивоване тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт його проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період із лютого 2016 року по 17 серпня 2022 року, оскільки надані позивачем три світлини (фотографії), гарантійний талон, накладна та два замовлення, показання свідків самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між ними склалися та мали місце протягом спірного періоду усталені відносини, які притаманні подружжю в розумінні ст. 74 СК України.

Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що спірне майно є спільно нажитим майном подружжя.

Також суд дійшов висновку, що позивачем не спростовано належність спірної квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, на час укладення оспорюваного договору дарування від 31.08.2022, відсутні правові підстави для визнання цього договору дарування недійсним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Архипенко О. А., вважаючи його незаконним та необґрунтованим, оскаржив його в апеляційному порядку та просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2025 року, та ухвалити нове рішення, яким задовільнити позов повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно поклав на позивача надмірний тягар доказування, врахувавши, що відповідно до стандарту доказування «переваги більш вірогідних доказів», який застосовується у цивільному процесі для підтвердження заявлених вимог, достатньо подання таких доказів, які свідчать, що за наявних обставин події, на які посилається позивач, є більш імовірними, ніж їх заперечення.

Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції застосував формальний підхід до оцінки доказів.

Вважає, що стороною позивача надані достатні докази того, що в період з 2016 року по серпень 2022 року позивач проживав однією сім`єю із відповідачем та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та в період спільного проживання однією сім`єю купував спірне майно.

Зазначає, що суд безпідставно не врахував покази свідків позивача, зокрема ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , та надані позивачем документи на підтвердження понесених ним витрат на ремонт спільного об`єкта нерухомості, копії фінансових звітів, та фотосвітлини.

Крім того, судом не оцінено критично фінансову неспроможність відповідачки придбати спірну квартиру та часовий збіг невідкладного дарування спірної квартири одразу після припинення відносин із ОСОБА_1 .

Представником ОСОБА_2 адвокатом Витріщак Т. І. подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить суд залишити судове рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що позивачем не доведено факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 у період з 2016 року по серпень 2022 року.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції є мотивованими, а оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 30.08.2021 ОСОБА_17 та ОСОБА_18 продали, а ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_3 . Квартира однокімнатна, розташована на другому поверсі двоповерхового житлового будинку, загальна площа квартири - 29,6 кв.м, житлова - 17,2 кв.м. Згідно з п. 3 цього договору продаж вчинено за 202920,38 грн, які продавці одержали від покупця повністю до підписання цього договору. Пунктом 5 договору встановлено, що покупець набуває право власності на вказану квартиру з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація права власності проводиться одразу ж після нотаріального посвідчення договору (т. 1 а.с. 139-140).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 403170331 від 11.11.2024 квартира АДРЕСА_3 на підставі договору дарування № 486 від 31.08.2022 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 . Квартира однокімнатна, розташована на 2 поверсі житлового будинку, загальна площа квартири - 29,6 кв.м, житлова - 17,2 кв.м (т. 1 а.с. 9).

З копії договору дарування квартири, посвідченого 31.08.2022 державним нотаріусом Другої золотоніської державної нотаріальної контори Гавриленко Н. П. вбачається, що ОСОБА_2 передала безоплатно у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 . Право власності на дарунок виникає з моменту його прийняття та моменту державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 136-137).

Згідно з довідками, виданими Чорнобаївською селищною радою спірній квартирі АДРЕСА_3 у період із 13.08.2016 по 01.09.2022 були зареєстровані: ОСОБА_17 (вибула 25.10.2017), ОСОБА_18 (вибула 11.10.2017), ОСОБА_19 (вибула 2007-2017), ОСОБА_20 (вибула 2014-2017). Із 16.08.2021 у квартирі зареєстрована та проживає ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 113, 114).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 403159302 від 11.11.2024, власником квартири АДРЕСА_5 , на підставі договору дарування № 553 від 27.01.2006 є ОСОБА_2 . Квартира розташована на 2-му поверсі 2-х поверхового будинку, є 3-х кімнатною, є балкон, сарай (т. 1 а.с. 9 зворот).

Згідно з довідкою Чорнобаївської селищної ради від 17.02.2025 № 125, у вказаній квартирі АДРЕСА_6 у період із 01.01.2016 по 01.09.2022 були зареєстровані такі особи: ОСОБА_2 (вибула 16.08.2021), ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (вибув 11.09.2020 у м. Київ), (т. 1 а.с. 112).

Відповідно до копії замовлення № 10.11.01 від 10.11.2021, ОСОБА_1 було здійснено замовлення на виготовлення та придбання ліжка, 2 приліжкових тумб, тумби під телевізор, шафи-купе, загальною вартістю 25300 грн, адреса доставки: АДРЕСА_7 . Виробник «NAV group», ТЦ «Меблевий» (т. 1 а.с. 7).

Згідно з копією гарантійного талону «ФанаДуб», у якому вказано дату монтажу 20.04.2021, сума договору 16000 грн, залишок суми 16000 грн (т. 1 а.с. 7 зворот).

З копії замовлення № 08.04.21 від 08.04.2021 вбачається, що ОСОБА_1 було здійснено замовлення на виготовлення та придбання кухні, вартістю 41200 грн, адреса доставки: АДРЕСА_7 . Виробник «NAVІgroup», ТЦ «Меблевий» (т. 1 а.с. 8).

Відповідно до копії накладної № 327 від 17.11.2020, ОСОБА_1 придбав двері вхідні металеві, вікно та балконний блок загальною вартістю 23850 грн ФОП ОСОБА_21 (т. 1 а.с. 8 зворот).

З копії фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва ФГ «ТЮБІВ» вбачається, що чистий прибуток господарства в 2017 році складав 19400 грн; в 2018 19400 грн; в 2019 0; в 2020 14800 грн; в 2021 16000 грн; в 2022 22500 грн, в 2023 24200 грн ( т. 1 а.с. 18-25).

З наданих позивачем трьох фотосвітлин, без зазначення дати їх створення, вбачається, що на них зафіксовані, зокрема, позивач та відповідачі (т. 1 а.с. 26-27).

Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 07.01.2025, згідно якої позивач ОСОБА_1 та ФГ «Тюбів» є власниками/користувачами земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих у межах Лукашівської та Іркліївської сільської ради (т. 1 а.с. 65-67).

Відповідно до інформації з ЄДРПОУ від 19.012.2024, ФГ «Тюбів» засновано 17.02.2016, його керівником та засновником є позивач ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 68).

Позивачем також надано суду виписки про рух коштів ФГ «Тюбів» в АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Райффайзен Банк», за період із 01.01.2020 по 31.12.2021; рух коштів ФГ «Віра» з 01.01.2011 по 31.12.2011, та платіжні інструкції про оплату ним комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_8 та АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 163-174, 211-218).

З копії щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування від імені відповідачки ОСОБА_2 , поданих за 2016, 2017, 2019 звітні періоди вбачається, що ОСОБА_2 займала посаду начальника відділу Чорнобаївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Черкаській області. Мала склад сім`ї: син ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 . Дохід сім`ї складався з заробітної плати, пенсії, аліментів (т. 1 а.с. 115-126).

Відповідно до копії договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті від 31.10.2013 № 17255/370-13, ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 3300 доларів США (т. 1 а.с. 127).

З копії договору про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті від 07.05.2013 № 8022/370-13 вбачається, що ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 650 євро (т. 1 а.с. 128-129).

Згідно з копією договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті від 16.12.2013 № 331832/20781/370-13, ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 10000 грн (т. 1 а.с. 130).

Із змісту копії розписок, складених від імені ОСОБА_18 , вбачається, що вона отримала від ОСОБА_22 06.04.2017 як аванс, завдаток за квартиру АДРЕСА_3 27000 грн; 01.11.2017 ОСОБА_18 отримала від ОСОБА_22 за квартиру - 900 дол США та 2700 грн; 21.02.2018 ОСОБА_18 отримала від ОСОБА_22 за квартиру 500 дол США, 18.04.2018 700 дол США, 31.10.2018 200 дол США (т. 1 а.с. 131-135).

Згідно з витягом інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 22.01.2025, за змістом якого ОСОБА_1 вказаний боржником по виконавчих провадженнях: АСВП 48520962 відкрито 18.08.2015, стягувач ОСОБА_23 , стан примусове виконання; АСВП 54269438 відкрито 11.07.2015, стягувач РВ ДВС, стан завершено; АСВП 60387491 відкрито 22.10.2019, стягувач КС «Центр фінансових послуг», стан примусове виконання; АСВП 60387590 відкрито 23.10.2019, стягувач КС «Центр фінансових послуг», стан примусове виконання; АСВП 61276037 відкрито 14.02.2020, стягувач КС «Центр фінансових послуг», стан примусове виконання; АСВП 61695525 відкрито 02.04.2020, стягувач ПАТ АТ «Укргазбанк», стан відкрито (т. 1 а.с. 141).

Відповідно до скрін-шоту сайту «Судова влада України» та копії рішень Чорнобаївського районного суду Черкаської області у справах № 709/130/14-ц від 11.08.2014, № 709/935/13-ц від 10.06.2013, № 709/1864/15-ц від 02.12.2015, № 709/897/13-ц від 15.05.2013, № 2322/2846/12 від 23.05.2013, ОСОБА_1 був відповідачем у цих справах та з нього були стягнуті кошти як заборгованість (т. 1 а.с. 142-156).

Згідно листів Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі від 25.02.2025 № 4602 та від 04.03.2025 № 5093, у відділі перебуває зведене виконавче провадження від 31.10.2019, до складу якого входять 50 виконавчих проваджень на загальну суму 433174,67 грн. За виконавчими листами боржник ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відомості відносно іншого місця проживання боржника у відділі відсутні (т. 2 а.с. 24-25).

Відповідачкою ОСОБА_2 надані виписки про рух коштів в АТ КБ «ПриватБанк» в період із 01.01.2019 по 31.12.2022 (т. 1 а.с. 159-162).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до норм ст. 12, ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що із відповідачкою в справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з лютого 2016 року по 17 серпня 2022 року та просив суд поділити спільно нажите майно, визнати недійсним договір дарування спірної житлової квартири.

З позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 не заявлялось вимоги про встановлення факту проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Разом з тим, слід зазначити, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц погодилась з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК).

Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а є лише підставою для вирішення такої справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (пункт 32) викладено висновок, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і низка інших юридичних фактів, належать до предмета доказування і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення, якщо відповідні факти пов`язані з будь-якими іншими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), якими учасники справи обґрунтовують вимоги та заперечення, у мотивувальній частині судового рішення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем докази на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю є недостатніми у своїй сукупності для встановлення зазначеного факту.

З вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і судова колегія, виходячи з наступного.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, при вирішенні спору про поділ майна необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і в чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17).

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільно нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічні висновки викладено також у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 569/8637/21 (провадження № 61-430св23).

У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року в справі № 215/1191/17 зазначено, що для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів».

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 367/3859/20, при застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.

Згідно з ч. 1 - ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дійсно, відповідачка ОСОБА_2 визнавала факт перебування з позивачем у близьких стосунках, їхню періодичну спільну присутність на святах. Разом з тим, заперечувала, щодо факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу.

Із наданих свідками показів також не можна зробити висновку про доведеність факту спільного проживання сторін, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, адже частково їх висновок, що сторони є сім`єю сформовано зі слів, а не власних висновків.

Слід також зазначити, що пояснення свідків є особливим видом доказів, пов`язаних із ризиком суб`єктивного відношення до сторін, і пояснення у цій справі свідків про наявність сімейних відносин між сторонами є їх особистим сприйняттям відносин, які існували між цими особами, проте самі по собі вони не можуть достеменно свідчити про те, що цим відносинам були притаманні ознаки сімейних.

Також позивачем не доведено факту постійного проживання у спірний період у кв. АДРЕСА_5 .

Зокрема, у спірний період ОСОБА_1 не був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_5 , а в матеріалах справи відсутні докази наявності у вказаній квартирі речей позивача, зокрема, щоденного побутового вжитку, докази сплати позивачем комунальних послуг, належних та достатніх доказів спільного придбання майна чи побутової техніки, здійснення ремонтних робіт чи спільних переписок.

На ряду з цим, з наданих відповідачем ОСОБА_3 платіжних інструкцій, сплата комунальних платежів у 2021 та 2022 роках за квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_5 щі ОСОБА_5 здійснювалася ним, а не позивачем у справі.

З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку, що досліджені письмові докази, фото у сукупності з показаннями свідків не доводять факт ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, і не свідчать про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались та мали місце з лютого 2016 року по 17 серпня 2022 року, усталені стосунки, які притаманні подружжю.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що кошти на купівлю квартири АДРЕСА_3 , будівельні матеріали, обладнання та конструктивні елементи, які використані у будівництві надвірної споруди допоміжного капітального побудованого приміщення сараю за адресою: АДРЕСА_4 , надавав він.

Доводи позивача, що зняті з рахунку ФГ «ТЮБІВ» грошові кошти були витрачені на сім`ю, зокрема, на придбання квартири, проведення в ній ремонту, є недоведеними, адже сам факт зняття коштів не свідчить, що вони були надані відповідачці для придбання квартири, будівельних матеріалів тощо.

На противагу цьому, відповідачка ОСОБА_2 надавала копії договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», сума 3300 дол США, договору про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», сума 650 євро, договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті від 16.12.2013 № 331832/20781/370-13, сума 10000 грн.

При цьому із змісту копій розписок, складених від імені ОСОБА_18 , вбачається, що вона отримувала від ОСОБА_22 оплату за купівлю квартири частинами.

Позивачем також не надано доказів на підтвердження здійснення ним будівництва сараю по АДРЕСА_4 .

Позивач та допитані у судовому засіданні свідки не вказали про те які саме роботи проводилися у спірній квартирі, коли, за які кошти.

Оскільки надані позивачем докази не підтвердили обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання спірного майна спільною сумісною власністю, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що вимога про поділ майна, визнання договору дарування недійсним є похідними від встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, вказана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення даного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не надав доказів, які б підтверджували наявність між ним та відповідачем сталих відносин, притаманних подружжю, в зв`язку з чим рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Щодо судових витрат в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати ОСОБА_1 слід залишити за ним.

Разом з тим, до відзиву на апеляційну скаргу представником відповідачів адвокатом Витріщак Т. І. додано докази понесення витрат на професійну справничу допомогу у розмірі 24000 грн в суді апеляційної інстанції, що підтверджено такими доказами: попередній розрахунок судових витрат відповідачів ОСОБА_2 та Гаращенка Б. В., ордером на надання правничої допомоги № 1144921 ОСОБА_2 адвокатом Витріщак Т. І. в Черкаському апеляційному суді, ордером на надання правничої допомоги № 1144924 ОСОБА_3 адвокатом Витріщак Т. І. в Черкаському апеляційному суді, витягом з договору про надання правової допомоги від 03.12.2025, укладеним між адвокатом Витріщак Т. І. та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , де у п. 3.1 визначено, що за послуги згідно цього Договору клієнти сплачують адвокатці винагороду у розмірі 24000 грн, квитанціями до прибуткового касового ордеру № 22/25, № 20/25, № 19/25 по 6000 грн кожна.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

У п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи доведеність витрат відповідачів на професійну правничу допомогу, відсутність заперечення сторони позивача щодо розміру гонорара адвоката Витріщак Т. І., принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), те, що позиція адвоката сформована ще під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь відповідачів по 5000 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Архипенка Олександра Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн витрат на правничу допомогу в апеляційній інстанції.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000 грн витрат на правничу допомогу в апеляційній інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков

О. В. Карпенко