Справа №591/8191/25
Провадження № 2/591/1933/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в особі: головуючого судді Косар А. І. розглянув в порядку письмового провадження у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики

питання процесуального характеру

УСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» через представника подало до Зарічного районного суду м. Суми позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики, в якому просить стягнути заборгованість за Договором позики № 4615693 від 28.09.2023 у розмірі 32 585.50 грн, та судові витрати у розмірі 3 028.00 грн.

29 липня 2025 року Ухвалою суду відкрито провадження за цим позовом.

25.08.2025 відповідач подав відзив.

29.08.2025 позивач подав відповідь на відзив з додатками, відповідно до якої просить суд поновити пропущений строк для подання доказів і приєднання їх до матеріалів справи, а саме: додаткову угоду №4615693-1 від 30.09.2023 до договору позики №4615693 від 28.09.2023; додаток № 1 до договору позики зі змінами внесеними згідно додаткової угоди №4615693-1 від 30.09.2023; довідку ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС»; розрахунок заборгованості первісного кредитора. Товариство зазначило про технічні збої у програмі, але вважає за необхідне приєднати до матеріалів справи матеріали кредитної історії, оскільки вони мають суттєве значення для повного та всебічного розгляду справи.

Аналізуючи матеріали справи та заяву представника позивача про поновлення процесуального строку, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції, а не чекати, коли їм буде відмовлено в задоволенні позовних вимог за недоведеністю, та потім вишукувати нові й долучати їх до апеляційної скарги. Ці положення випливають з частини третьої статті 367 ЦПК України, яка вимагає, аби докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд приймав лише у виняткових випадках. Зокрема, якщо учасник справи доведе неможливість їх подання раніше з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд 23 жовтня 2019 року прийняв важливу постанову (справа № 917/1307/18), якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Тож суд, розглядаючи справу, не може надавати перевагу одній зі сторін та має забезпечувати рівність прав та обов`язків учасників справи.

За приписами чч. 2-4, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно вимог п. 1 ч. 5 ст. 178 ЦПК України, до відзиву додаються: докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Під процесуальним строком розуміють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. ( ст. 127 ЦПК України).

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Позивач просить приєднати до матеріалів справи такі докази: розрахунок заборгованості за договором № 4615693 щодо ОСОБА_1 здійснений ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕБЕЗПЕЧНИХ КРЕДИТІВ» 27.08.2025; довідку ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» про перерахування коштів сформовану на адресу ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕБЕЗПЕЧНИХ КРЕДИТІВ» 27.08.2025; додаткову угоду №4615693-1 від 30.09.2023 до договору позики №4615693 від 28.09.2023 та додаток № 1 до договору позики, завірені представником позивача 28.08.2025.

Разом з цим, у цій справі відповідачем не додано до відзиву докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Крім цього відповідач не висловив процесуальну позицію щодо поновлення позивачу пропущеного процесуального строку для подання доказів і приєднання їх до матеріалів справи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Отже, законодавством регламентовано право суду поновити пропущений процесуальний строк.

Враховуючи обставини справи, процесуальну поведінку учасників справи щодо добросовісного здійснення учасниками справи їхніх процесуальних прав та виконання обов`язку доказування, суд уважає за можливе поновити позивачу пропущений процесуальний строк та приєднати надані ТОВ «ФК «ЄАПБ» докази до матеріалів справи для розгляду.

Керуючись стст. 127, 260-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ТОВ «ФК «ЄАПБ» процесуальний строк для подання доказів та долучити до матеріалів справи № 591/8191/25 докази, подані разом із відповіддю на відзив 28.08.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя А. І. Косар