Справа № 931/300/25 Головуючий у 1 інстанції: Масляна С. В.
Провадження № 22-ц/802/99/26 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційними скаргами позивача Акціонерного товариства «ОТП Банк», представника відповідача Куделі Ірини Василівни Світлицької Зоряни Олександрівни на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року АТ «ОТП Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом.

Покликалось на те, що 22 жовтня 2020 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви про надання банківських послуг, було укладено кредитний договір № , за умовами якого остання отримала два типи кредиту одночасно, а саме: відповідно до п. 1 кредитного договору - кредит у розмірі 9131 грн 32 коп., на придбання товару у продавця на строк до 22 серпня 2021 року та відповідно до п. 2 кредитного договору (кредитну лінія) із встановленим розміром кредитного ліміту, на строк 3 роки з правом пролонгації.

Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов`язувався погашати кредит, нараховані відсотки за користування кредитом, заборгованість по перевитраті платіжного ліміту на умовах, передбачених договором.

Крім того позивач вказував, що у зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань, за договором, станом на 15 січня 2025 року, утворилася заборгованість у розмірі 18106 грн 39 коп., яка складається: із заборгованості за тілом кредиту 3338 грн 45 коп.; заборгованості за відсотками - 460 грн 98 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту 7323 грн 04 коп.; заборгованості за простроченими відсотками 6983 грн 92 коп.

Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 18106 грн 39 коп., яка складається: із заборгованості за тілом кредиту 3338 грн 45 коп.; заборгованості за відсотками - 460 грн 98 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту 7323 грн 04 коп.; заборгованості за простроченими відсотками 6983 грн 92 коп., та сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви 3028 грн.

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором/заявою-анкетою № _CARD/ від 22 жовтня 2020 року у розмірі 12254 грн 21 коп., судовий збір у розмірі 2059 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1920 грн.

Вважаючи рішення суду незаконним, представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив частково позовні вимоги, оскільки в матеріали справи не містять належних доказів укладення між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору, а також відсутні докази надання відповідачу коштів за вказаним кредитним договором.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, АТ «ОТП Банк» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просило рішення місцевого суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку кредитодавцю не повернуті, то вони підлягають стягненню на користь останнього з відповідача. Разом з цим місцевий суд дійшов висновку, що не підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами нарахованими після спливу строку кредитування, який обмежений строком дії картки.

Такі висновки суду є правильними.

Встановлено, що 22 жовтня 2020 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , згідно з яким відповідач отримала два типи кредиту одночасно, а саме: відповідно до п. 1 кредитного договору - кредит у розмірі 9131 грн 32 коп., (8076 грн на цільове використання кредиту: на придбання товару у продавця 1, у розмірі 490,00 грн - на сплату додаткових послуг банку, а саме: послуга: «СМС+Довідка», 565,32 грн. на придбання послуг зі страхування у продавця 2: страхування від нещасного випадку від СК УНІКА Життя, розмір власного платежу позичальника 1500 грн) та відповідно до п. 2 кредитного договору (заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № _САRD від 22 жовтня 2020 року) - кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту.

Умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оскаржувались та є чинними.

Також встановлено, що 22 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту від АТ «ОТП Банк».

Відповідно до наявного в матеріалах справи додатку №1 до кредитного договору № від 22 жовтня 2020 року, графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту: строк кредиту 10 місяців; загальна вартість кредиту 9131 грн 32 коп.; щомісячний платіж позичальника становить 914 грн., крім останнього 905 грн 73 коп.

З приєднаної до матеріалів справи сканкопії банківської картки, виданої «ОТП Банк» позичальнику ОСОБА_1 , вбачається, що строк її дії 10/23.

Крім того встановлено, що згідно поданого позивачем розрахунку, який не спростований відповідачем станом на 15 січня 2025 року, у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором № від 22 жовтня 2020 року в розмірі 18106 грн 39 коп, з яких: заборгованість за тілом кредиту 3338 грн 45 коп.; заборгованість за відсотками - 460 грн 98 коп.; заборгованість за простроченим тілом кредиту 7323 грн 04 коп.; заборгованість за простроченими відсотками 6983 грн 92 коп.

З долученого до матеріалів справи звіту-рахунку за період з 09 листопада 2020 року по 15 січня 2025 року по картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , слідує, що останньою всього було використано 23052 грн 92 коп. кредитних коштів, станом на 14 січня 2025 року нараховано 14369 грн 24 коп. відсотків за користування кредитом та внесено позичальником на погашення заборгованості 19315 грн 77 коп.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 627 ЦК України регламентовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями: 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18 міститься правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Тому відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по простроченим процентам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині, виходячи із неправомірності проведення нарахування процентів внаслідок спливу строку кредитування.

Отже, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дійшов вірного висновку, що вищевказаний кредитний договір був укладений з дотриманням встановленої для нього письмової форми, є чинним та обов`язковим для виконання, а також і те, що банк як кредитор позбавлений права нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором, після спливу строку кредитування, оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, позивач АТ «ОТП Банк» у даній справі позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК не заявляв.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Наведені в апеляційних скаргах доводи сторін спору були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки і не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги позивача Акціонерного товариства «ОТП Банк» та представника відповідача ОСОБА_1 Світлицької Зоряни Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді