Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/67/26
Провадження № 2/499/230/26
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 лютого 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в селищі Іванівка Березівського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, згідно якого просила суд визначити їй додатковий строк терміном чотири місяці для подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її батька ОСОБА_2 ., померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши причину пропуску строку поважною.

В обґрунтування позову, позивач посилалася на ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, земельною ділянкою, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Позивач є спадкоємцем майна померлого за законом першої черги.

Однак, позивач пропустила визначений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальних органів, оскільки мала проблеми зі здоров`ям, що перешкоджало їй фізично звернутися до органів нотаріату, у зв`язку з чим вважає що такий строк пропущено нею з поважних причин, тому, з метою забезпечення реалізації її спадкових прав, просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач не з`явилася, однак надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволені позову наполягала.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак надав заяву про визнання позову, проси справу слухати у його відсутність.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст.ст.15,16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання.

Відповідно до ст.ст.12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, копіями державних актів на право власності на землю.

Позивач є рідною донькою померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, матеріалами спадкової справи.

Згідно довідки про склад сім`ї, ОСОБА_2 проживав до дня смерті за адресою АДРЕСА_1 , був зареєстрований один.

Як вбачається з копії спадкової справи, спадкова справа на померлого ОСОБА_2 була заведена 14.01.2026 року за заявою ОСОБА_1 , тобто позивача, інші особи з заявою не зверталися, при цьому постановою нотаріуса від 14.01.2026 року ОСОБА_1 було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом під час розгляду справи не встановлено інших спадкоємців, окрім позивача, після смерті ОСОБА_2 , у тому числі тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, усунення від права на спадкування, тощо.

Установлення додаткового строку для прийняття спадщини у інший спосіб, а ніж у судовому порядку у позивача відсутній, крім звернення до суду із зазначеним позовом.

Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Разом з тим, позивач наведених вище вимог закону не дотрималась та після відкриття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Відповідно до статті 1269 ЦК України обов`язковою умовою реалізації спадкових прав спадкоємцем, який не проживав постійно разом зі спадкодавцем, є подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Наслідком невчинення таких дій є пропущення строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічні роз`яснення викладені в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: (1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; (2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 по справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01.04.2019 по справі № 643/3049/16-ц, від 11.11.2020 по справі № 750/262/20, від 03.03.2020 по справі № 145/148/20.

Фактично, пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку (висновок Верховного Суду у постанові від 01 червня 2022 року у справі №148/1805/20).

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

В залежності від конкретних обставин справи суд може визнавати ті чи інші причини пропуску строку як поважними, так і такими, що не перешкоджали особі звернутися із відповідною заявою в межах визначеного законом строку. Визначальним у такому випадку є саме критерій наявності об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для спадкоємця.

Для вирішення питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини стосується періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

У постанові Верховного Суду в справі №681/203/17-ц зазначено, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини (пункти 54-57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).

В контексті даної справи та поважності пропуску строку для прийняття спадщини суд зазначає наступне.

З копії спадкової справи №10/2026 заведеної після смерті ОСОБА_2 вбачається, що позивач ОСОБА_1 14.01.2026 року звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті Батька ОСОБА_2 . Приватним нотаріусом, після визначення наявності об`єкту спадкування та кола спадкоємців, було винесено постанову щодо неможливості видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що останньою було пропущено шестимісячний термін для прийняття спадщини. Відомості щодо інших спадкоємців відсутні.

Позивач стверджує, що причиною пропуску для прийняття спадщини було те, що вона через свій стан здоров`я не могла звернутися вчасно до нотаріуса, про що надала відповідні медичні документи. Інших особи до нотаріальної контори не зверталися. Вказане знайшло своє підтвердження в матеріалах справи.

Отже ті обставини, на які посилалася позивач суд вважає обґрунтованими, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, не заперечувалися відповідачем.

Враховуючи обставини на які посилався позивач при звернені до суду, суд вважає, що зазначені позивачем обставини являються поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини та вважає за можливе визначити позивачеві додатковий строк - терміном чотири місяці з дня набрання даним рішенням законної сили для подання до органів уповноважених займатися відкриттям та веденням спадкових справ заяв про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 .

Застосовуючи норми процесуального права, суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області (, місцезнаходження вулиця Центральна 93а, с. Іванівка Березівського району Одеської області) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , додатковий строк терміном чотири місяці після набрання рішенням законної сили для подання до органів, уповноважених займатися відкриттям та веденням спадкових справ заяв про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяІгор ПОГОРЄЛОВ