Справа № 2-4039/11
Провадження № 2-зз/182/1/26
У Х В А Л А

Іменем України

06.01.2026 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря судового засідання Паламарчук П.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дятлов Андрій Миколайович, про скасування арешту на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

18.11.2025 року адвокатом Дятловим А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , було подано до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області заяву про скасування заході забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.08.2011 року в рамках справи №2-4039/11 було задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 про накладення арешту на належні відповідачці ОСОБА_3 два будинки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 .

08.02.2012 року дану справу було розглянуто та винесено рішення по суті. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. При оформленні спадщини її син ОСОБА_1 отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки при здійсненні перевірки нотаріусом було виявлено наявність арештів на вказаних об`єктах нерухомості, які не були зняті при винесенні рішення по суті. Заявник вважає, що пройшло багато часу з моменту обрання заходів забезпечення позову, на даний час змінились обставини, мета, яка була при обранні арешту, вже не є актуальною, а сам захід забезпечення позову на даний час порушує право спадкоємця вільно володіти та розпоряджатись спадковим майном.

Суд, дослідивши заяву та матеріали справи, встановив наступне.

В провадженні судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Шестакової З.С. перебувала справа №2-4039/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів.

В рамках розгляду даної справи ухвалою суду від 04.08.2011 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, накладено арешт на нерухоме майно житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що належав на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Заочним рішенням суду від 08.02.2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені, стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивачки 398 500,00 грн. та 1 820,00 грн. судових витрат, а разом 400 320,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.12.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.02.2012 року залишено без змін.

В матеріалах справи міститься відмітка про отримання позивачкою ОСОБА_2 копії рішення та виконавчого листа по даній справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Син ОСОБА_3 ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Державним нотаріусом Покровської міської держаної нотаріальної контори Полянським Ю.М., який є в.о. державного нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори, було заведено спадкову справу №449/2017 після смерті ОСОБА_3 .

Але, постановою від 24.04.2025 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про прав на спадщину, оскільки нотаріусом було виявлено наявність арештів на нерухоме майно, яке належало спадкодавці на праві приватної власності.

Так, згідно інформаційної довідки №420917045 від 03.04.2025 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься наступні обтяження:

- 8358186, вид обтяження: арешт нерухомого майна; об`єкт речових прав: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; Обтяжувач: Нікопольський відділ ДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); власник ОСОБА_3 .

- 13422917; вид обтяження: арешт нерухомого майна; об`єкт речових прав: все нерухоме майно; Обтяжувач: Нікопольський відділ ДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); власник ОСОБА_3 .

З огляду на викладене вище, суд звертає увагу на той факт, що заявник просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 04.08.2011 року в межах цивільної справи №2-4039/11, шляхом накладення арешту на будинки, які належали ОСОБА_3 , та розташовані по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

Але зазначеною вище ухвалою накладався арешт лише на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що належав на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Частиною 1ст. 149 ЦПК України передбачено,що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Заявник ОСОБА_1 не є учасником справи, а тому дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки подано не учасником справи.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду по справі №337/2402/22 в постанові від 04.10.2023 року зазначив, відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №463/3251/22 в постанові від 03.05.2023 року зазначив, що для зняття арешту із спадкового майна, спадкоємець має звертатися в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту.

Крім того, суд додатково зазначає, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про скасування заходів забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про скасування заходів забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що вжиті заходи забезпечення позову призвели до наслідків, не передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування. Отже, скасування заходів забезпечення позову діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Суд вправі скасувати вид забезпечення позову по будь-якій справі, яка знаходиться в його провадженні, коли відпаде потреба в ньому або в забезпеченні позову взагалі.

Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не був стороною у справі, заявник заявляє вимогу про скасування арештів, які судом в рамках даної справи не накладались, а тому розгляд заявлених вимог можливий виключно в порядку позовного провадження.

Отже, заява про скасування арешту на нерухоме майно не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 149, 150, 158 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дятлов Андрій Миколайович, про скасування арешту на нерухоме майно в рамках справи №2-4039/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: О. В. Рунчева