Справа № 201/6365/24
Провадження № 2-о/201/8/2026
УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

23 лютого 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.,

присяжних - Шутько В.В, Кривич В.К.,

при секретарі - Тоцької Л.В.,

адвокатів - Тарасевич С.В., Бойко Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2024р. року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, підписаною адвокатом Тарасевич С.В. (діє згідно ордеру від 12.02.2024р.), датованою 31.05.2024р., в якій просить суд визнати його дядька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 - недієздатним; встановити опіку над ОСОБА_2 , призначити ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 .

Ухвалою від 10.06.2024р. зазначену заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 16.09.2024р. у справі призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити питання:

1.Чи страждає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психічним захворюванням?

2. Чи є захворювання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 хронічним та стійким?

3. Чи дозволяє психічне захворювання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

4. Чи має можливість ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з`явитися в судове засідання та особисто дати пояснення по суті справи?

Проведення експертизи доручено експертам Державної установи Дніпровська філія судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків» МОЗ України (49006, місто Дніпро, вулиця Алексєєнко Надії, будинок, 84).

Провадження у справі зупинено.

24.09.2025р. на адресу суду від начальника ДУ Дніпровська філія судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків» МОЗ України надійшов висновок відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 26.09.2025р. провадження у справі поновлено.

17.11.2025р. судом отримано подання адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради «Про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над дядьком, ОСОБА_2 » від 14.11.2025р. № 5/6-173.

Заявник ОСОБА_1 , його представник - адвокат Тарасевич С.В., представник ОСОБА_2 - адвокат Бойко Є.І. - заяву підтримали, просять задовольнити, надали пояснення.

Представник органу опіки та піклування Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради подав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

За загальним правилом судовий розгляд закінчується ухваленням рішення. Разом з тим є й інші форми закінчення розгляду справи. Це дві форми: закриття провадження у справі та залишення заяви без розгляду. Кожна з названих форм відрізняється підставами, порядком і наслідками їх застосування.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення цивільної справи без ухвалення судового рішення, яка застосовується через відсутність у позивача (заявника) права на пред`явлення позову (коли суд незаконно відкрив провадження у справі) або в зв`язку з ліквідацією спору, що перешкоджає повторному зверненню до суду з тотожнім позовом.

Залишення заяви без розгляду - форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же, тобто тотожнім позовом.

Законодавець встановив відмінності між інститутами закриття провадження у справі і залишення заяви без розгляду, які стосуються підстав і правових наслідків, що наступають.

По-перше, відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості цих справ встановлені цим розділом.

Особливістю правового регулювання справ окремого провадження є наявність норм бланкетного та відсильного характеру, так як вказує на дотримання загальних положень, встановлених ЦПК (ч. 3 ст. 294), а також відсилає до інших нормативно-правових актів, якими можуть визначатися порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення (ч. 2 ст. 315).

З наведеної норми вбачається, що за наявності підстав, зазначених у ст. ст. 255, 257 ЦПК, суд закриває провадження у справі окремого провадження або залишає заяву без розгляду незалежно від того, що у вказаних нормах законодавець в більшості випадків оперує категоріями, притаманними позовному, а не окремому провадженню («позовна заява», «позов», «позивач» тощо), оскільки ці норми процесуального права є загальними й підлягають застосуванню на всіх стадіях цивільного судочинства та під час розгляду справ за правилами всіх провадженнях.

У той же час, у ч. 6 ст. 294 ЦПК передбачена спеціальна підстава для залишання без розгляду заяв, поданих в порядку окремого провадження. Так, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

По-друге, у ст. ст. 46, 47 ЦПК України закріплені загальні вимоги щодо цивільної процесуальної правоздатності та цивільної процесуальної дієздатності. Разом з тим, наука цивільного процесуального права виходить із того, що передумовою виникнення цивільних процесуальних правовідносин є правосуб`єктність, тобто специфічна властивість суб`єктів цивільного процесуального права, яка дозволяє їм бути носієм прав та обов`язків, вступати в цивільні процесуальні правовідносини. Остання закріплює коло осіб, які можуть бути суб`єктами прав та обов`язків, конкретизує тим самим коло правовідносин, що виникають на основі правосуб`єктності. У свою чергу, її зміст структурований і складається з двох елементів: а) можливості мати права і нести обов`язки (правоздатність) та б) можливості самостійного здійснення прав і обов`язків (дієздатність).

Для осіб, які можуть виступають заявниками в окремому провадженні правосуб`єктність є спеціальною, оскільки визначається окремою статтею, розміщеною у відповідній главі Розділу IV «Окреме провадження» ЦПК. Так, відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Стаття 2 СК України визначає учасників сімейних відносин, які регулює Сімейний кодекс України.

Частина 4 статті 2 СК України, визначає, що Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між тіткою, дядьком та племінниками, а також між іншими родичами за походженням.

З аналізу частини 4 статті 2 СК України випливає висновок, що такі особи, як: тітка, дядько, племінники та чоловік/дружина племінників виділені з кола єдиних сімейних правовідносин.

Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому.

На сьогодні в законодавстві поняття «член сім`ї» застосовується в різних значеннях в залежності від сфери правовідносин. Так відповідно до частини 2 статті 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до пункту 1.26 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» членами сім`ї фізичної особи вважаються її чоловік або дружина, прямі родичі (діти або батьки) як фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, а також чоловік або дружина будь-якого прямого родича фізичної особи або її чоловіка (дружини).

Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім`ї, але визначив критерії, за якими осіб, не пов`язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них (п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99).

Судова практика взагалі розрізняє поняття «родичі» та «члени сім`ї» (ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

До загальних ознак сім`ї належать: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом; взаємні права та обов`язки,

Разом з тим, ознаки членів сім`ї не можна розглядати окремо від підстав створення сім`ї, оскільки спільне проживання та побут та наявність взаємних прав та обов`язків можуть бути і у інших суб`єктів, які не є членами сім`ї (наприклад, проживання кількох студентів в одній кімнаті в гуртожитку).

Близькi члени родини (або близькі родичі) - законодавчий термін, що позначає родичів (членів сім`ї) особи, які мають особливі права та/або обов`язки через тісні стосунки з особою.

Законодавство України подає різні визначення цього та споріднених термінів.

Так, Кримінально-процесуальний кодекс України визначає поняття близькі родичі та члени сім`ї: чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Кодекс законів про працю України подає, що близькими родичами чи свояками є батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружжя.

Закон України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» визначає, що близькі родичі - батьки, дружина (чоловік), діти, рідні брати і сестри, дід, баба, онуки.

Міжнародний стандарт бухгалтерського обліку визначає, що близькими родичами фізичної особи є діти, чоловік (дружина) чи шлюбний партнер особи, діти чоловіка (дружини) чи шлюбного партнера особи, утриманці фізичної особи або її чоловіка (дружини) чи шлюбного партнера.

Медичні норми клінічних випробувань визначають, що близькі родичі - чоловік (дружина), батьки, діти, рідні брати і сестри.

Закон України «Про запобігання корупції» визначає, що:

- члени сім`ї - чоловік (дружина) та діти до досягнення ними повноліття; а також усі особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі;

- близькі особи - члени сім`ї, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням суб`єкта.

Отож, член сім`ї (у сімейно-правовому аспекті) - це особа, яка має тісний правовий зв`язок із сім`єю, що ґрунтується на шлюбі, спорідненні, усиновленні, інших формах влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, характеризується спільністю життя та інтересів, наявністю взаємних прав і обов`язків, передбачених сімейним законодавством.

Заявник є племінником ОСОБА_2 , тобто не є близьким родичем останнього.

Він через того ж самого представника Тарасевича С.В. вже звертався до Соборного районного суду м. Дніпра із заявою про визнання його дядька ОСОБА_2 недієздатним (справа ЄУН 201/1808/24), і ухвалою від 15.02.2024р. цю заяву було повернуто, позаяк до суду звернулася особа, яка за положеннями ч. 3 ст. 296 ЦПК України не наділена таким правом, тобто, не має процесуальної дієздатності.

ОСОБА_1 не погодився із цією ухвалою, оскаржив її, та постановою від 16.04.2024р. Дніпровського апеляційного суду ухвала залишена без змін, оскільки він племінник ОСОБА_2 , тобто не є близьким родичем останнього.

31.05.2024р., тобто менше ніж через 2 місяці, ОСОБА_1 через того ж представника - адвоката Тарасевича С.В. - звернувся до суду із заявою, що наразі розглядається.

Відтак у даній справі слід перевірити, чи є заявник членом сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з метою з`ясування, чи має він право подавати заяву про визнання його дядька ОСОБА_2 недієздатним.

Судом встановлено, що матеріалами справи не підтверджується спільне проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх спільний побут, наявність у них взаємних прав та обов`язків.

Суду подано характеристику з місця проживання, в якій не зазначено період, з якого ОСОБА_1 почав проживати разом із ОСОБА_2 (а.с.21),а зареєстрований ОСОБА_1 був і є за іншою адресою.

Декларація про вибір лікарня, який надає ПМД (а.с.22), складена 25.04.2024р., тобто менше ніж за тиждень до подання ОСОБА_1 заяви про визнання його дядька ОСОБА_2 недієздатним.

Те, що ОСОБА_1 опікується своїм дідом ОСОБА_4 та дядьком ОСОБА_2 , вказано у характеристиці зі слів сусідів без зазначення анкетних даних та адрес цих сусідів. Але в будь-якому випадку онуки в силу положень ст. 266 СК України мають обов`язок утримувати непрацездатних бабу/діда.

Інших доказів ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , наявність у них спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. не надано.

У зв`язку з цим слід зазначити, що, хоча особа, яка не входить до кола суб`єктів, зазначених у ч. 3 ст. 296 ЦПК, може подати заяву про визнання фізичної особи недієздатною особою, володіючи загальними цивільною процесуальною правоздатністю (ст. 46 ЦПК) та цивільною процесуальною дієздатністю (ст. 47 ЦПК), однак цивільні процесуальні правовідносини за її участі не можуть виникнути, оскільки вона не має правосуб`єктності заявника по такій категорії справ. Наведене пов`язане з тим, що її дієздатність, яка є складовою правосуб`єктності, у такій ситуації має «дефектність», обумовлену тим, що вона не відноситься до певної групи осіб, які наділяються правами та обов`язками заявників по таким категоріям справ.

Відтак ОСОБА_1 не має правосуб`єктності заявника по такій категорії справ, а тому не має процесуальної дієздатності заявника, оскільки: 1) судом впродовж судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_1 є членом сім`ї ОСОБА_2; 2) ОСОБА_1 не є близьким родичем ОСОБА_2 (з цих підстав його заява вже поверталася і ухвала з цього питання набрала законної сили); 3) ОСОБА_1 не є органом опіки та піклування або закладом з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Оскільки, як вже зазначалося, вищезазначена норма процесуального права є загальною і має застосовуватися внаслідок того, що в Розділі IV «Окреме провадження» не встановлені виключення або обмеження щодо цього, то суд, встановивши після відкриття провадження у справі, що заява подана особою, яка не може виступати заявником по такій категорії справ окремого провадження, повинен залишити заяву без розгляду.

Більше того, такі процесуальні питання вже були у судовій практиці Верховного Суду України і Верховного Суду, вони вирішені і судам надано тлумачення застосування термінів «процесуальна дієздатність» і «не мав права підписувати заяву», про що свідчить постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.

А відтак подану ОСОБА_1 заяву слід залишити без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовж 15 днів.

Суддя: Д.О. Покопцева

Присяжні: В.В. Шутько

В.К. Кривич