Номер провадження № 2-др/521/33/26
23 лютого 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді: Шевчук Н.О.,
секретаря судового засідання: Жекової А.О.
за участю представників учасників, учасників справи:
від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не з`явився;
від ОСОБА_1 не з`явилася.
Короткий зміст вимог заяви.
Рішенням Хаджибейського районного суду міста Одеси від 10.02.2026 року у справі №521/19144/25 в задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених коштів відмовлено.

12.02.2026 року за вх.9552 до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника ОСОБА_1 адвоката Сєдової Людмили Павлівни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, за вимогами якої представник відповідача просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000 грн.

Зокрема, обґрунтовуючи вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення, заявник вказала, що до відзиву на позовну заяву було надано орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката.

Інших доводів заява про розподіл судових витрат не містить.

Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 13.02.2023 року у справі № 521/19144/25 було прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення (вх.№9552) від 12.02.2026 року у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених коштів, призначено дату судового засідання з викликом сторін.

20.02.2026 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника позивача у даній справі через підсистему «Електронний Суд» надійшло заперечення на заяву про розподіл судових витрат (вх. №11594), у якому представник позивача просить суд відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат у повному обсязі. Заперечення судом долучено до матеріалів цивільної справи.

Зокрема, за доводами заперечення, позивач вказав, що включення до переліку послуг на правничу допомогу ознайомлення з матеріалами справи №521/19144/25 та ознайомлення з позовом від Головного управління не є наданням професійної правничої допомоги у рамках вказаної справи, у зв`язку із чим можна дійти висновку про безпідставність покладання на позивача відшкодування заявленого відповідачем у пунктах 1, 2 акта, так як зазначений вид наданих послуг не може бути виділений в окремий вид послуг, а є обов`язковою передумовою здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі №521/19144/25, a вказані пункти спрямовані на досягнення представником відповідача однієї мети - представництва інтересів у справі №521/19144/25.

Також, як вказано позивачем, кількість часу, витраченого представником відповідача на підготовку процесуальних документів по суті справи є явно завищеним. Вказана категорія справ не є складною та існує чисельна усталена судова практика щодо розгляду аналогічних справ.

Крім того, на переконання позивача, підготовка правової позиції та викладення її у відзиві та заяві про застосування позовної давності не вимагала від адвоката значного часу.

Відтак, як вважає позивач, вказані представником відповідача загальні витрати часу в обсязі 6 (2+4) годин є надмірними.

Таким чином, як зазначено позивачем, вимоги відповідача про відшкодування їй витрат на правничу допомогу задоволення не потребують.

В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, 23.02.2026 року скерували до суду заяву про розгляд справи без їх участі, що розглянуто судом та задоволено.

Представник позивача в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином та своєчасно, також 23.02.2026 року скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, що розглянуто судом та задоволено.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду заяви про розподіл судових витрат, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, повідомлення про дату, час та місце розгляду заяви судом було направлено до електронних кабінетів представників сторін у підсистемі «Електронний суд», суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників заявника та позивача у даній справі.

Згідно із положеннями ч.ч.3,4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У зв`язку із неявкою сторін учасників справи, згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Сєдової Людмили Павлівни про ухвалення додаткового рішення (вх.№9552) від 12.02.2026 року у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених коштів, враховуючи таке.

Хаджибейським районним судом міста Одеси було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

У листопаді 2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів у розмірі 12858 грн. 76 коп. та витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 14.11.2025 року у справі №521/19144/25 було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

23.12.2025 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника відповідача у даній справі надійшов відзив (вх. №85717) у якому відповідач, заперечуючи щодо позовних вимог, зокрема, вказала, що орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката складає 8000 грн.

Рішенням Хаджибейського районного суду міста Одеси від 10.02.2026 року у справі №521/19144/25 в задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених коштів відмовлено.

12.02.2026 року за вх.9552 до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника ОСОБА_1 адвоката Сєдової Людмили Павлівни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, за вимогами якої представник відповідача просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000 грн.

Зокрема, обґрунтовуючи свою правову позицію, заявник надав суду відповідні документи.

А саме, з договору про надання правової (правничої) допомоги від 04.12.2025 року, укладеного між Адвокатом Сєдовою Людмилою Павлівною та ОСОБА_1 , вбачається, що відповідно до умов розд. 1 договору, п. 1.1., сторони домовилися, що адвокат приймає доручення замовника та бере на себе зобов`язання надати правову допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення процесуальних документів, представництво інтересів у суді першої інстанції по справі №521/19144/25.

Вказаний договір підписано його сторонами без застережень та зауважень.

З Акту виконаних робіт у справі №521/19144/25 згідно договору про надання правничої допомоги від 04.12.2025 року вбачається, що консультація Яцинюк Г.В., встановлення правової позиції по справі, ознайомлення з матеріалами справи коштують 2000 грн.; складення відзиву, заяви про застосування строку позовної давності 4000 грн.; участь в судових засіданнях (два судових засідання) 2000 грн.

З Квитанції до прибуткового касового ордера №09 від 04.12.25025 року вбачається, що Яцинюк Г.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 04.12.2025 року сплатила адвокату Сєдовій Л.П. 8000 грн.

20.02.2026 року до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника позивача у даній справі через підсистему «Електронний Суд» надійшло заперечення на заяву про розподіл судових витрат (вх. №11594), у якому представник позивача просить суд відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат у повному обсязі.

Зокрема, за доводами вказаного вище заперечення, позивач вважає витрати відповідача на правничу допомогу необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що, подана відповідачем заява про розподіл судових витрат у даній справі не потребує задоволення.

Інших належних та допустимих доказів стосовно надання адвокатом позивачу правничої допомоги, матеріали справи не містять.

Предметом судового розгляду у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу адвоката у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених коштів.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норм права під час вирішення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно із п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розглянувши заяву представника відповідача про розподіл судових витрат у даній справі, суд приходить до такого.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку(квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Так, у даній справі, з її матеріалів вбачається, що інтереси відповідача представляла адвокат Сєдова Людмила Павлівна, яка діяла на підставі ордера на надання правничої допомоги ВН №1612117.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2025 року у справі № 756/15736/18. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду наявні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (висновки постанови Верховного Суду від 22.10.2018 року у справі № 826/856/18). Відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Таким чином, для документального доведення понесених стороною витрати на правову допомогу, необхідно надати: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат (висновки постанови Верховного Суду від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19.

У даній справі судом встановлено, що на підтвердження витрат на надання правничої допомоги представником відповідача суду було надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 04.12.2025 року, укладений між Адвокатом Сєдовою Людмилою Павлівною та ОСОБА_1 , відповідно до умов розд. 1 договору, п. 1.1. якого сторони домовилися, що адвокат приймає доручення замовника та бере на себе зобов`язання надати правову допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення процесуальних документів, представництво інтересів у суді першої інстанції по справі №521/19144/25.

На виконання вказаного вище договору між сторонами було укладено Акт виконаних робіт у справі №521/19144/25 згідно договору про надання правничої допомоги від 04.12.2025 року, з якого вбачається, що консультація Яцинюк Г.В., встановлення правової позиції по справі, ознайомлення з матеріалами справи коштують 2000 грн.; складення відзиву, заяви про застосування строку позовної давності 4000 грн.; участь в судових засіданнях (два судових засідання) 2000 грн.

З Квитанції до прибуткового касового ордера №09 від 04.12.25025 року вбачається, що Яцинюк Г.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 04.12.2025 року сплатила адвокату Сєдовій Л.П. 8000 грн.

Водночас, відповідач, заперечуючи щодо заяви про розподіл судових витрат у даній справі у повному обсязі, зазначає про необґрунтованість вимог такої заяви, неспівмірність витрат.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Також, у постанові суду касаційної інстанції від 19.11.2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п. п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.

У п. 169 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом відповідачки документів, зокрема відзиву, заяви про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, враховуючи те, що надання консультацій та ознайомлення з матеріалами справи є безумовною складовою для підготовки відзиву на позов, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. не є розумним та співмірним із складністю справи, оскільки спір у цій справі не належить до категорій справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, фактично сформована судова практика за спорами такої категорії, а тому для професійних досвідчених адвокатів дана категорія справ не становить надмірної складності, не потребує значних витрат часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, тобто не займає тривалий час на виготовлення документів та збору додатків до них.

Відтак, виходячи з розумності розміру витрат на професійну правничу (правову) допомогу, враховуючи доводи заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд звертає увагу на те, що підготовка та подача до суду відзиву на позов, долучення доказів, тощо, не становить надмірної складності та не потребує розробок відповідних стратегій у справі такого характеру, а також враховуючи те, що представник відповідача приймав участь в судовому засіданні два рази, суд вважає, що визначена вартість послуг адвоката у розмірі 8 000 грн. є завищеною і підлягає зменшенню до 5 000 грн., з огляду на що, заява відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу адвоката у даній справі потребує часткового задоволення, з відмовою в іншій частині.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Сєдової Людмили Павлівни про ухвалення додаткового рішення (вх.№9552) від 12.02.2026 року у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (Одеська область, місто Одеса, вул. Канатна, 83, 65012, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення надмірно сплачених коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (Одеська область, місто Одеса, вул. Канатна, 83, 65012, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн.

В іншій частині вимог заяви про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (Одеська область, місто Одеса, вул. Канатна, 83, 65012, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн. відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30-ти днів з дня складання повного додаткового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 23.02.2026 року.

Повні відомості про учасників справи згідно із п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (Одеська область, місто Одеса, вул. Канатна, 83, 65012, ).

Суддя: Н.О. Шевчук