Справа № 944/3723/25
Провадження №2/944/626/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23.02.2026 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білецької М.О.

за участю секретаря судового засідання Хархаліс Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник ТОВ «Бізнес Позика» Памірський М.А. через систему "Електронний Суд" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за Договором №479477-КС-003 про надання кредиту від 06.11.2024, що становить 118944,00 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 43514,00 грн, суми прострочених платежів за процентами 44630,00 грн, суми заборгованості по штрафах 22000,00 грн, суми прострочених платежів за комісією 8800,00 грн. та стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 листопада 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір №479477-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 06.11.2024 ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №479477-КС-003 про надання кредиту та того ж дня ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Також товариством було направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону, що був зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті. Відповідно до умов укладеного договору кредиту, Товариство надало позичальнику грошові кошти у розмірі 44 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 44 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника, що була вказана позичальником при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Станом на 22.06.2025 боржник свої зобов`язання за Кредитним договором №479477-КС-003 про надання кредиту належним чином не виконала.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання, у боржника станом на 22 червня 2025 утворилась заборгованість за Договором №479477-КС-003 про надання кредиту від 06.11.2024, що становить 118944,00 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 43514,00 грн, суми прострочених платежів за процентами 44630,00 грн, суми заборгованості по штрафах 22000,00 грн, суми прострочених платежів за комісією 8800,00 грн

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 18 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03 листопада 2025 року витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» письмові докази, які становлять банківську таємницю.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03 листопада 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи відкладено.

26.12.2025 відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справ та надати додатковий час для можливості реалізувати право на правничу допомогу адвоката.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 29.12.2025 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено.

05.02.2026 відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи оскільки її представник перебуває на етапі ознайомлення з матеріалами справи та підготовки правової позиції.

Жодних доказів того, що ОСОБА_1 уклала угоду з авдокатом до заяви не долучено.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 09.02.2026 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено.

До початку розгляду справи відповідач ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву не подала.

В судове засідання представник позивача не з`явився, однак в позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника Товариства, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 повторно не прибула, про розгляд справи повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, про причини чергової неявки суд не повідомила.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18 лютого 2026 року, є дата складення повного судового рішення 23 лютого 2026 року.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 06 листопада 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір №479477-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

06 листопада 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №479477-КС-003 про надання кредиту та 06 листопада 2024 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

Також товариством було направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону, що був зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті.

Відповідно до умов укладеного договору кредиту, Товариство надало позичальнику грошові кошти у розмірі 44 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Таким чином, 04 листопада 2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір №479477-КС-003 про надання кредиту.

Факт перерахування 06.11.2024 позивачем коштів на банківську картку НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , підтверджується витребуваною судом випискою за договором №б/н за період з 06.11.2024 по 23.04.2025 у АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої 06.11.2024 на банківську картку НОМЕР_1 було зараховано 44 000, 00 грн. Крім цього, з даної виписки судом встановлено, що кошти, які були перераховані ТОВ «Бізнес Позика», відповідачем освоєно на власні потреби.

Станом на 22 червня 2025 року заборгованість відповідача перед позивачем, становить 118944,00 грн, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 43514,00 грн, суми прострочених платежів по процентах 44630,00 грн, суми заборгованості по штрафах 22000,00 грн, суми прострочених платежів за комісією 8800,00 грн.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договорів (оферту) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (стаття 641 Цивільного кодексу України).

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України,статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (частина 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У матеріалах справи є копії паспорту споживчого кредиту, пропозиції (оферти) укласти договір № 479477-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна Форма), прийняття (акцепту) пропозиції № 479477-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна Форма), договору № 479477-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна Форма).

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено, у суду не було сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу.

Вказане свідчить про відсутність підстав для дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20.

Відповідач по справі не скористався своїм правом бути присутньою в судовому засіданні, не надала суду жодного доказу на спростовування обставин, якими обґрунтований позов, та протилежного суду не довела.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з приписом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до приписів ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Нормою ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи підтвердження позивачем описаними вище доказами отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів, користування кредитними коштами та порушення грошових зобов`язань, суд дійшов до висновку про правомірність позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 88144,00 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 43514,00 грн, суми прострочених платежів за процентами 44630,00 грн.

Однак, суд не може погодитися з законністю нарахування та стягнення комісії в розмірі 8800,00 грн., оскільки вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог ч.5 ст.11, ч.1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Наведений висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №730/1100/15-ц, від 27 листопада 2019 року по справі №522/18855/16, від 19 лютого 2020 року по справі №756/8840/17-ц, які з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Що стосується позовних вимог про стягнення неустойки, то у задоволенні таких слід відмовити, оскільки відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".

В подальшому Законом №3498-IX від 22.11.2023 року пункт 6 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України"Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".

Цим же Законом п. 6-1 був виключений.

Тобто, Законом №3498-IX від 22.11.2023 року змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит. Для договорів, укладених після 24.01.2024 року, списання неустойки не передбачено.

Водночас п.18 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у зв`язку з прийняттям Закону №3498-IX від 22.11.2023 року змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору.

Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально розглянула у справі № 334/3161/17 ( п. 14-18 постанови від 22.06.2021 року).

Оскільки штрафні санкції відповідачу ОСОБА_1 було нараховано в період введеного на території України воєнного стану, а тому така не може бути стягнута з відповідача.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 22000,00 грн. слід відмовити.

Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду, є достатньою підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви ТОВ «Бізнес Позика» сплатило судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №9614 від 11 липня 2025 року.

Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 1795,13 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 206, 223, 259, 263-265 Цивільного кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором №479477-КС-003 про надання кредиту від 06.11.2024 у розмірі 88114 (вісімдесят вісім тисяч сто чотирнадцять) гривень 00 копійок, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 43514 (сорок три тисячі п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок, суми прострочених платежів за відсотками 44630 (сорок чотири тисячі шістсот тридцять) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 1795 (одна тисяча сімсот дев`яносто п`ять) гривень 13 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Яворівським районним судом Львівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 лютого 2026 року.

Повне найменування сторін:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», , адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя М.О. Білецька