Подільський районний суд міста Полтави
Справа № 2-950/1999
Провадження № 2-зз/553/2/2026
У Х В А Л А

Іменем України

20.02.2026м. Полтава

Суддя Подільського районного суду міста Полтави Ткачук Ю.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Перша полтавська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з нерухомого майна,

У С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду міста Полтави надійшла заява адвоката Прохур Наталії Іванівни в інтересах ОСОБА_1 , подана в порядку ч.1 ст. 158 ЦПК України, у якій заявник просить зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , накладений на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Полтави від 29 червня 1999 року в цивільній справі № 2-950/1999 за позовом Туристсько-екскурсійного центру «Еней» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди реєстратором Першою полтавською державною нотаріальною конторою.

В обґрунтування поданої заяви представник заявника зазначила, що в провадженні Ленінського районного суду міста Полтави перебувала цивільна справа № 2-950/199 за позовом Туристсько-екскурсійного центру «Еней» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Під час розгляду справи судом, в порядку забезпечення виконання судового рішення, була постановлена ухвала від 29.06.1999 про накладення арешту на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Вказана ухвала була виконана Першою полтавською державною нотаріальною конторою. 05.08.1999 у справі було ухвалене рішення, позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТЕЦ «Еней» 738 грн. 67 коп. матеріальної шкоди, держмито в розмірі 36 грн. 43 коп. та 1000 грн. моральної шкоди, всього стягнуто 1776 грн.

Заявник ОСОБА_1 ніколи в Туристсько-екскурсійному центрі «Еней» не працював, в ДТП не потрапляв, станом на 1998 рік проходив строкову військову службу, з якої був звільнений 11.12.1998, що підтверджується записами у військовому квитку, а з 01.01.1999 працював в кафе «Тет-а-Тет», що підтверджується копією трудової книжки. Про розгляд справи не знав, ніяких майнових претензій до нього ніхто не пред`являв. На даний час матеріали цивільної справи знищені за спливом строків архівного зберігання. Накладення арешту на квартиру, як захід забезпечення позову, перестав бути актуальним, з метою примусового виконання судового рішення до виконавчих служб Київського та Подільського районів м. Полтави ніхто не звертався.

В судове засідання, призначене на 20.02.2026 заявник та його представник не з`явились. Представник заявника адвокат Прохур Н.І. надала до суду заяву, у якій просила розглянути подане нею клопотання про скасування заходів забезпечення позову (зняття арешту з об`єкту нерухомого майна квартири) без участі заявника та його представника.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява про скасування заходів забезпечення позову підлягає поверненню з наступних підстав.

Так, з поданої заяви вбачається, що представником заявника по суті ініційоване питання щодо зняття заходів забезпечення позову у виді арешту майна, застосованих на підставі ухвали Ленінського районного суду міста Полтави від 29.06.1999 у цивільній справі за позовом Туристсько-екскурсійного центру «Еней» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.

Звертаючись до суду із заявою, у якій порушується питання щодо скасування заходів забезпечення позову, представник заявника обґрунтовує заявлені вимоги тим, що заявник ОСОБА_1 ніколи в Туристсько-екскурсійному центрі «Еней» не працював, в ДТП не потрапляв, станом на 1998 рік проходив строкову військову службу, з якої був звільнений 11.12.1998, а з 01.01.1999 працював в кафе «Тет-а-Тет», на підтвердження чого надає відповідні докази. Тобто, представником заявника заперечується будь-яке відношення заявника до обставин справи, які були предметом розгляду у справі № № 2-950/199 за позовом Туристсько-екскурсійного центру «Еней» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а, відповідно, і те, що заявник ОСОБА_1 був учасником вказаної справи.

Водночас за приписами частини першої статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22).

З огляду на викладене, з урахуванням положень частини першої статті 158 ЦПК України, суд дійшов висновку, що заявник ОСОБА_1 позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, в межах судової справи, учасником якої він не був, оскільки для нього чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту, а саме звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Оскільки заявником заперечується участь у справі, в межах якої застосовані заходи забезпечення позову, а з поданої заяви не вбачаються підстави для висновку про наявність у заявника права на подання до суду заяви про скасування цих заходів, суд вважає за необхідне подану заяву повернути заявникові.

Керуючись ст. 42, 158, 183 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Перша полтавська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з нерухомого майна, повернути заявникові.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо Полтавського апеляційного суду протягом 15 /п`ятнадцяти/ днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави Ю. А. Ткачук