КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1868/2026
справа №758/7161/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 квітня 2025 року, постановлене під головуванням судді Ларіонової Н.М., дата складення повного судового рішення не зазначена,

у справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про застосування наслідків виконання нікчемного правочину по кредитному договору, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У червні 2023 року АТ "СЕНС БАНК" звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Вимоги позову мотивує тим, що 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 уклав з АТ "Альфа Банк" угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №501090498, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22 січня 2023 року заборгованість за кредитним договором становить 72 276,23 гривень.

З метою досудового, добровільного врегулювання спору 25 квітня 2023 року на адресу позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Вказана вимога залишилась не виконаною.

Мотивуючи наведеним, просить стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ "СЕНС БАНК" заборгованість за кредитним договором №501090498 у розмірі 72 276,23 гривень.

27 липня 2023 року ОСОБА_1 подано зустрічний позов про захист прав споживача, застосування наслідків виконання нікчемного правочину.

В обґрунтування зустрічного позову вказує, що за умовами кредитного договору АТ "СЕНС БАНК" надало кредит у розмірі 39 500,00 гривень із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26,00%, терміном 3 роки з моменту випуску карти.

Вказує, що у первісному позові позивач посилається на кредитну карту НОМЕР_3. Натомість вказана картка закінчила свою дію у вересні 2021 року, тому після цієї дати не використовувалась. Будь яких нових кредитних карт в рамках кредитного договору №501090498 не випускалось.

Після ознайомлення із матеріалами справи, випискою по рахунку з кредитною картою ОСОБА_1 стало відомо, що АТ "СЕНС БАНК" щомісячно списував плату за різні додаткові послуги, не передбачені умовами договору, а саме "РКО основної картки, плата за СМС інформування, платіж за страховий пакет від фінансових ризиків, тощо". Разом така плата становить більше, ніж передбачено узгодженими умовами кредитного договору.

Згідно Банківських виписок по кредиту №501090498 убачається, що станом на 27 лютого 2022 року ОСОБА_1 сплачено 50 350,00 гривень.

ОСОБА_1 уважає, що умови Угоди про надання кредиту №501090498, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 29 листопада 2018 року, укладеної між ОСОБА_1 та АТ "Альфа-Банк" (правонаступником якого у зв`язку із зміною назви є АТ "СЕНС БАНК") в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту ("РКО основної картки, плата за СМС інформування, платіж за страховий пакет від фінансових ризиків, тощо") в розмірі, що перевищує узгоджений в Кредитному договорі розмір 26,00% річних, суперечить положенням частини 1 та частини 2 статті 11, частин 5, 6 статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", відтак такі умови є нікчемними.

Мотивуючи наведеним, просить зобов`язати відповідача АТ "СЕНС БАНК" здійснити перерахунок заборгованості за угодою про надання кредиту №501090498, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 29 листопада 2018 року, зарахувавши всі вже сплачені кошти у розмірі 50 350,00 гривень, що були спрямовані на погашення РКО основної картки, плати за СМС інформування, платежу за страховий пакет від фінансових ризиків, процентів за користування кредитом, тощо в рахунок погашення суми основного боргу.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 квітня 2025 року позов АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором №501090498 від 29 листопада 2018 року в розмірі 72 276,23 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «СЕНС БАНК» про застосування наслідків виконання нікчемного правочину по кредитному договору відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Задовольнивши первісний позов, суд першої інстанції встановив, що 29 листопада 2018 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 підписали угоду №501090498 про надання споживчого кредиту, проте позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відмовивши у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги не спростував та не надав докази на підтвердження заявлених вимог зустрічного позову.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, відповідачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції принципу рівності сторін, оскільки одні і ті ж докази, зокрема кредитний договір, банківські виписки, подані стороною відповідача у межах зустрічного позову, не були належним чином оцінені, водночас ці самі докази покладені в основу рішення на користь банку.

Вказує, що суд першої інстанції помилково зазначив, що відповідач не скористався правом на подання заперечень чи відзиву, оскільки замість цього подано зустрічний позов відповідно до статті 193 ЦПК України, який є самостійним способом захисту та підлягає повноцінному судовому розгляду. Відмова у задоволенні зустрічного позову з формальних підстав свідчить про неправильне застосування норм процесуального права.

Уважає, що судом повно та всебічно не з`ясовано обставини справи. Вказує, що за кредитним договором відповідачу надано 39 500 грн строком на 3 роки під 26% річних. Банківська картка, пов`язана з договором, втратила чинність у вересні 2021 року, нові картки не випускались. Сплачені 50 350,00 грн були використані не на погашення тіла кредиту та процентів, а на оплату сумнівних комісій та сервісів (РКО, СМС-інформування, страхові пакети), не передбачених договором та заборонених Законом України «Про споживче кредитування». Унаслідок цього фактична заборгованість станом на 27 лютого 2022 року становила 21 926,23 грн, що підтверджується як розрахунком відповідача, так і банківськими даними.

Стверджує, що включення банком до обов`язкових платежів комісій за РКО, страхові пакети та СМС-інформування суперечить частинам 5, 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими споживач не зобов`язаний сплачувати платежі, не передбачені договором, а відповідні умови є нікчемними.

Стверджує, що умови договору, що суперечать вимогам закону, є нікчемними відповідно до статей 203, 215 ЦК України та не потребують окремого судового визнання. Наслідком є застосування реституції відповідно до статті 216 ЦК України.

За таких обставин суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, безпідставно відмовив у задоволенні зустрічного позову та ухвалив рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи та усталеній судовій практиці.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20 та від 31 серпня 2022 року у справі № 465/3228/19.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Подільського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити. Зобов`язати АТ «СЕНС БАНК» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № 501090498 від 29 листопада 2018 року, зарахувавши сплачені 50 350,00 грн у рахунок погашення основного боргу та процентів; задовольнити позов АТ «СЕНС БАНК» частково - на суму 21 926,23 грн, що відповідає реальному залишку заборгованості.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходило.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Представник АТ "СЕНС БАНК" у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомляв.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника позивача, осіб, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи убачається, що 29 листопада 2018 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 підписали угоду №501090498 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якої позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 300 000,00 гривень; процентна ставка 13,99% річних; строк кредитування 60 місяців.

Згідно пункту 1 договору під час користування кредитом ОСОБА_1 запропоновано Банку надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом договору та договором, за надання яких встановлено комісійну винагороду, а саме: (а) за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті на укладення Угоди без ПДВ; (б) за обслуговування кредиту 1,25% від суми кредиту, зазначеної в цій Оферті без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, та розміщені на сайті банку.

Згідно пункту 2 дата повернення кредиту - 29 листопада 2023 року.

Згідно пункту 3 договору кредит надається позичальнику для: - власних потреб. Розмір кредиту 126 563,96 гривень, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Альфа-Банк"; - повернення заборгованості за кредитним договором №501007514 від 16 лютого 2018 року. Розмір 173 436,04 гривень; спосіб видачі - переказ коштів на рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ "Альфа-Банк" (а.с. 4).

Додатком №1 до угоди про надання кредиту №501090498 від 29 листопада 2018 року є графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупних послуг.

Із даних вказаного графіку, підписаного ОСОБА_1 , убачається, що загальна вартість кредиту становить 643 724,19 гривень, з яких: погашення суми кредиту 300 000,00 гривень; проценти за користування кредитом 118 724,19 гривень; розрахунково-касове обслуговування 225 000,00 гривень (із розрахунку 3750 грн щомісяця); реальна річна процентна ставка 41,79% (а.с. 4 зворот).

Матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем ОСОБА_1 , із якого убачається, що такий містить відомості про загальні витрати за кредитом - 343 724,19 гривень; орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк кредитування - 643 724,19 гривень; реальну річну процентну ставку 41,79% (а.с. 5 зворот).

Згідно даних розрахунку заборгованості за кредитом убачається, що станом на 22 січня 2023 року залишок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №501090498 від 29 березня 2020 року становить 72 276,23 гривень. Сума ліміту значиться 39 800,00 гривень (а.с.9).

З даних виписки по рахунку за кредитною карткою за період з 29 листопада 2018 року по 22 січня 2023 року, відкритої на ОСОБА_1 , убачається, що ліміт кредиту становить 55 449,04 гривень; всього витрат - 120 659,49 гривень; всього надходжень - 50 350,00 гривень. Поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки становить 72 276,23 гривень. Із даних виписки по рахунку також убачається періодичне поповнення рахунку, загальна сума поповнень за вказаний період становить 50 350,00 гривень. Із даних виписки також убачається, що банком протягом вказаного період здійснювались списання із рахунку, у тому числі, процентів за овердрафт, щомісячні платежі за страховий пакет від фінансових ризиків, плата за користування послугою SMS-інформування, послуги за РКО (а.с. 10-13).

02 травня 2023 року на адресу ОСОБА_1 направлено досудову вимогу від 25 квітня 2023 року, із даних якої убачається, що АТ "СЕНС БАНК" вимагав від ОСОБА_1 протягом 30-ти днів з моменту отримання вимоги сплатити заборгованість у розмірі 72 276,23 гривень (а.с. 14).

Згідно даних складеного ОСОБА_1 розрахунку сплачених платежів убачається, що ОСОБА_1 на погашення заборгованості сплачено 50 350,00 гривень. Наведені в розрахунку обставини підтверджуються даними виписки із рахунку, що підтверджують періодичну сплату відповідачем коштів на погашення заборгованості (а.с. 37).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Частиною першою статті 626 ЦК України установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частинами 1-2 статті 642 ЦК України установлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) загальні витрати за споживчим кредитом - загальні витрати за споживчим кредитом ? витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема з виписок по рахунку, АТ «СЕНС БАНК» протягом усього строку користування кредитом здійснювало систематичні списання коштів з рахунку ОСОБА_1 у вигляді комісій за розрахунково-касове обслуговування, плати за SMS-інформування, платежів за страховий пакет від фінансових ризиків, а також процентів за користування овердрафтом.

Водночас аналіз умов кредитного договору №501090498 від 29 листопада 2018 року не дає підстав для висновку про належне та однозначне погодження сторонами таких платежів, як плати за SMS-інформування, платежів за страховий пакет від фінансових ризиків, а також процентів за користування овердрафтом, їх розміру, порядку нарахування та періодичності сплати.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що списання банком коштів за вказаними пунктами здійснювалося без належної правової підстави та погодження із відповідачем.

Окрім того, установлено, що підпунктом б) пункту 1 оферти на укладення угоди про надання кредиту №501090498 передбачено надання послуги з розрахунково-касового обслуговування, за надання яких встановлено комісійну винагороду за обслуговування кредиту у розмірі 1,25% від суми кредиту, зазначеної в цій Оферті без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, та розміщені на сайті банку.

При цьому в оферті на укладення угоди про надання кредиту №501090498 комісійна винагорода за ставкою 1,25% визначена без вказівки про її щомісячний характер, незважаючи на те, що процентна ставка за кредитом визначена у річному вимірі (а.с. 4).

В оферті також зазначено, що комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки банку сплачується згідно діючих тарифів банку, що свідчить про те, що вказані послуги оплачуються окремо.

Відтак, умови договору про сплату щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування є нікчемними .

Аналогічних висновків у подібних справах дійшов Верховний Суд у постановах від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20 та від 31 серпня 2022 року у справі № 465/3228/19.

Суд апеляційної інстанції також установив, що згідно з банківськими виписками за період з 29 листопада 2018 року по 27 лютого 2022 року ОСОБА_1 фактично сплачено на користь банку 50 350,00 гривень, яка була спрямована на сплату нікчемних комісій та інших необгрунтованих послуг. Позивачем на спростування наведених висновків належних доказів не надано.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що фактично сплачені 50 350,00 гривень мають бути зараховані в рахунок погашення тіла кредиту та процентів, нарахованих відповідно до умов договору та вимог закону, а не в рахунок нікчемних платежів.

З урахуванням наведеного, перевіривши надані сторонами розрахунки та банківські виписки, апеляційний суд дійшов висновку, що реальний залишок заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «СЕНС БАНК» за кредитним договором №501090498 станом на 27 лютого 2022 року становить 21 926,23 гривень (72 276,23 гривень (заявлена заборгованість) - 50 350,00 гривень (сплачено).

Суд першої інстанції на викладене увагу не звернув, відтак зробив помилковий висновок про задоволення вимог первісного позову в повному обсязі.

Оцінюючи доводи та вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «СЕНС БАНК» здійснити перерахунок заборгованості, колегія суддів виходить із такого.

Судом апеляційної інстанції в частині вирішення первісного позову надано належну оцінку характеру та правовій природі списань, здійснених банком за кредитним договором №501090498, зокрема щодо комісій за розрахунково-касове обслуговування, плати за SMS-інформування, страхових платежів та процентів за користування овердрафтом.

Колегія суддів дійшла висновку, що вказані платежі не були належним чином погоджені сторонами у кредитному договорі, не є істотними умовами кредитного зобов`язання, а також суперечать імперативним приписам Закону України «Про споживче кредитування», зокрема частинам п`ятій та шостій статті 12 цього Закону.

У межах перегляду рішення суду першої інстанції апеляційний суд здійснив перевірку розрахунків сторін, дослідив банківські виписки та встановив реальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «СЕНС БАНК», з урахуванням необхідності зарахування всіх фактично сплачених коштів у рахунок погашення тіла кредиту та процентів, нарахованих відповідно до умов договору та вимог закону.

За результатами такого перерахунку апеляційний суд дійшов висновку, що реальний залишок заборгованості за кредитним договором №501090498 станом на 27 лютого 2022 року становить 21 926,23 гривень.

Таким чином, правові наслідки, на досягнення яких спрямовані вимоги зустрічного позову, фактично реалізовані судом апеляційної інстанції шляхом перевірки та коригування розміру заборгованості під час вирішення первісного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що зобов`язання АТ «СЕНС БАНК» здійснити додатковий перерахунок заборгованості є недоцільним та таким, що не призведе до відновлення порушеного права у більшому обсязі, аніж це вже забезпечено ухваленим судовим рішенням.

Крім того, спосіб захисту, обраний позивачем за зустрічним позовом, у вигляді зобов`язання кредитодавця здійснити перерахунок, не є самостійним способом захисту порушеного права, а має похідний характер від вирішення спору щодо наявності та розміру заборгованості.

Водночас у межах розгляду первісного позову апеляційним судом установлено реальний розмір боргу та надано належну оцінку правомірності нарахувань, що повністю відповідає завданням цивільного судочинства та забезпечує ефективний судовий захист прав відповідача.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «СЕНС БАНК» здійснити перерахунок заборгованості задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що за подачу позову АТ "СЕНС БАНК" сплачено 2 684,00 гривень судового збору, що підтверджується даними меморіального ордеру № від 22 травня 2023 року.

З урахуванням часткового задоволення позову АТ "СЕНС БАНК" (30,3%) із ОСОБА_1 на користь АТ "СЕНС БАНК" на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції слід стягнути 813,25 гривень (21 926,23 гривень х 100% / 72 276,23 гривень).

Відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи те, що вимоги апеляційної скарги задоволено частково (70%) на користь ОСОБА_1 із АТ "СЕНС БАНК" підлягає стягненню 2 818,20 гривень.

За змістом частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Ураховуючи положення частини 10 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд уважає за доцільне стягнути із АТ "СЕНС БАНК" на користь ОСОБА_1 2 004,95 гривень понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 004,95 (2 818,20 гривень - 813,25 гривень), застосувавши принцип взаємозаліку.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 квітня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов акціонерного товариства "СЕНС "БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором №501090498 від 29 листопада 2018 року в розмірі 21 926,23 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про застосування наслідків виконання нікчемного правочину ? відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 2 004,95 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова