Провадження №4-с/523/14/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2026 р. м. Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Бокова О.М.

за участю секретаря судового засідання Шаріпової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , стягувач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», орган, бездіяльність якого оскаржується - Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на бездіяльність посадових осіб Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

В С Т А Н О В И В:

Від імені та в інтересах скаржника ОСОБА_1 до Пересипського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання звернувся представник ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги представник скаржника зазначив, що у скаржника виникла необхідність в опрацюванні відомостей про його речові права, інформація про які міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна. В результаті було виявлено наявність арешту нерухомого майна ОСОБА_1 . Відповідний арешт накладений старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стьопіним Д.В. в межах виконавчого провадження № 43690838 з примусового виконання виконавчого листа № 523/13618/13-ц, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 07.04.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» грошової суми у розмірі 67663,42 грн. Поряд з цим, постановою старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Стьопіна Д.В. від 15.12.2014, винесеною в межах вищенаведеного виконавчого провадження № 43690838, відповідний виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, незважаючи на істотний проміжок часу, який минув з моменту завершення виконавчого провадження № 43690838, арешт на майно скаржника так і не був скасований, у зв?язку з чим останній вимушений звернутися до суду з відповідною скаргою.

В обґрунтування бездіяльності посадових осіб виконавчої служби представник скаржника вказав, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який захищав незалежність та територіальну цілісність України, отримав поранення під час виконання службових обов?язків та потребує соціального захисту відповідно до законодавства України про соціальні гарантії військовослужбовців. Тривале збереження арешту на майно фактично позбавляє його можливості реалізувати конституційне право на житло, ускладнює постановку на квартирний облік та реалізацію інших житлових і соціальних прав.

Закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів з різних підстав є формами завершення виконавчого провадження, за якого жодні інші дії державного виконавця не вчиняються. При цьому, наслідки завершення виконавчого провадження станом на 15.12.2014 року, були імперативно визначені у ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» яка, зокрема, передбачала зняття арешту з майна боржника. Між тим, перебування майна боржника під арештом понад 10 років за відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право боржника на мирне володіння своїм майном, обмежує його права та позбавляє можливості вільно користуватися і розпоряджатися майном.

Окремо представник скаржника звернув увагу на те, що станом на теперішній час встановлений законом строк пред?явлення виконавчого листа Суворовського районного суду м. Одеси від 07.04.2014 №523/13618/13-ц вже давно сплив, що унеможливлює його повторне прийняття до виконання. Відтак, за відсутності дійсного виконавчого документа та правової можливості його повторного пред?явлення до виконання, подальше існування арешту на майно боржника не лише не має законної мети, а й суперечить принципу правової визначеності, створюючи для особи стан постійної та невиправданої невизначеності щодо обсягу її майнових прав.

Враховуючи, що тривалість бездіяльності державного виконавця, що полягає у незнятті арешту з майна ОСОБА_1 понад 10 років після завершення виконавчого провадження та втрати чинності виконавчого листа, а також відсутність будь-яких майнових претензій з боку правонаступників колишнього стягувача, наявність незаконного арешту є непропорційним і свавільним втручанням у право власності.

З урахуванням викладеного, представник скаржника просив суд визнати протиправною бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби щодо незняття арешту з майна його клієнта, зобов`язати Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений постановою Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 16.06.2014 №B-10/768 та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна скаржника шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення відповідного обтяження.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 28.01.2026 року скаргу ОСОБА_1 прийнято до розгляду.

В судове засіданні скаржник та його представник не з?явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином та своєчасно.

Представник Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) та представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з?явились, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином та своєчасно, про причини неявки не повідомили, клопотань на адресу суду не спрямували.

Згідно зі статтею 450 ЦПК України, скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду скарги за відсутності сторін, які повідомлялись про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали скарги, встановивши факти та відповідні їм правовідносини суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 447-453 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У разі встановлення обґрунтованості скарги - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Так, матеріалами справи встановлено, що на виконанні у Першому Суворовському ВДВС ОМУЮ на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 523/13618/13-ц про стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором № 665/006-310 від 24.04.2007 року.

Як вбачається з листа Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 231889 від 23.12.2025 року, 16.06.2014 року постановою старшого державного виконавця Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ Стьопіна Д.В. № B-10/768, виданою в межах виконавчого провадження № 43690838 з примусового виконання виданого Суворовським районним судом м. Одеси виконавчого листа від 07.04.2014 року № 523/13618/13-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в розмірі 67663,42 грн., було накладено арешт майна божника та оголошено заборону на його відчуження.

15.12.2014 року старшим державним виконавцем Стьопіним Д.К. на підставі ст. 47 ч.1 п.2 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу № 43690838.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, № 459953501 від 12.01.2026 року, на нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт нерухомого майна. Підстава арешту - постанова про арешт майна божника та оголошено заборону на його відчуження серія та номер В-10/768, виданий 16.06.2014 року, видавник Перший Суворовського ВДВС Одеського МУЮ Стьопін Д.К.

Таким чином, судом встановлено, що в межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості було накладено арешт на майно боржника. При цьому, 15.12.2014 року виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі ст. 47 ч.1 п.2 Закону України «Про виконавче провадження».

Станом на 15.12.2014 року на час повернення стягувачу виконавчого листа № 523/13618/13-ц від 07.04.2014 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року.

Статтею 47 ч.1 п.2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 15.12.2014 року) визначено, що виконавчий документ, на підставі кого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Положеннями ст. 60 вказаного закону визначені підстави для зняття арешту з майна і повернення стягувачу виконавчого листа не є однією з таких підстав.

За таких обставин вимога скаржника про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 16.06.2014 № B-10/768, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Разом з тим, з листа Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 231889 від 23.12.2025 року вбачається, що на сьогоднішній день не існує виконавче провадження № 43690838 щодо боржника ОСОБА_1 . У суду дані про існування вказаного виконавчого провадження також відсутні. При цьому, арешт на майно скаржника залишається не знятим з 16.06.2014 року.

Згідно ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 15.12.2014 року), державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документ стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Таким чином, повернення виконавчого документа стягувачу є завершенням виконавчого провадження.

Статтями 49-50 вказаного закону визначені підстави закінчення виконавчого провадження та наслідки завершення виконавчого провадження, зокрема зняття арешту, накладеного на майно боржника та скасування інших, вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року по справі № 569/6234/22.

У суду відсутні дані про те, що стягувач за виконавчим листом має реальний інтерес до стягнення боргу зі скаржника за виконавчим листом № 523/13618/13-ц від 07.04.2014 року, оскільки останні дії щодо примусового стягнення боргу з ОСОБА_1 були здійснені ще у 2014 році.

За таких обставин наявність накладеного на майно скаржника арешту є непропорційним втручанням у його право власності, що гарантоване чинним законодавством України.

Як визначено положеннями ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов?язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ст. 13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підсумовуючи вищевикладене, оцінюючи наявність порушених прав та свобод скаржника зважаючи на те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно ОСОБА_1 , за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому суд зобов?язує державного виконавця поновити порушене право скаржника та скасувати вжитий під час примусового виконання рішення арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 5, 12, 19, 81, 247, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», розділом VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 року№ 512/5, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , стягувач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», орган, бездіяльність якого оскаржується - Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на бездіяльність посадових осіб Пересипського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Зобов?язати Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений постановою Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 16.06.2014 №B-10/768.

Зобов?язати Пересипський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна ОСОБА_1 шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення відповідного обтяження.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Повна ухвала суду складена 16.02.2026 року.

Суддя: О.М. Боков