К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року місто Київ

справа № 372/614/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/4523/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кулініченко Геннадія Володимировича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 вересня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Сташків Т.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 114 094,36 грн., з яких: 64 094,36 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у загальному розмірі 12 422,40 грн. (судовий збір - 2 422,40 грн.; витрати на оплату правничої допомоги - 10 000,00 грн.).

Позов обгрунтовано тим, що 16.06.2024 року за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 109-А сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, який, керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Golf, державний номерний знак НОМЕР_1 , у порушення п.п. 2.3 (б), 10.2 Правил дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, при виїзді з прилеглої території не надав перевагу у русі мотоциклу марки HONDA, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача.

Внаслідок ДТП пошкоджено транспортний засіб позивача - мотоцикл марки HONDA, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вина відповідача встановлена постановою Обухівського районного суду Київської області від 29.07.2024 року у справі № 372/3496/24, яка набрала законної сили, та якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

26.12.2024 року ФОП ОСОБА_3 перевіз транспортний засіб позивача за адресою: м. Київ, вул. Якутська, 14, що підтверджується актом № 61 здачі-прийняття робіт, договором-заявкою № 26122024, рахунком-фактурою та квитанціями на оплату; позивач сплатив 3 000,00 грн. та 30,00 грн. комісії.

Згідно з калькуляцією орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин складає 71 985,84 грн. з ПДВ, що підтверджується копією розрахунку та акту виконаних робіт. На виконання акту виконаних робіт позивачем було сплачено 718,08 грн.

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 07/01-25, вартість матеріального збитку, завданого позивачу як власнику мотоциклу HONDA, державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 55 846,28 грн.

За виконання висновку позивачем сплачено експертній установі 4 500,00 грн.

Таким чином, внаслідок протиправних дій відповідача позивачу була завдана матеріальна шкода в розмірі 64 094,36 грн. (3 030,00 грн. - вартість транспортування транспортного засобу; 718,08 грн. - оплата калькуляції визначення вартості ремонтних робіт; 4 500,00 грн. - оплата висновку експерта; 55 846,28 грн. - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу).

Крім того, вказував, що протиправні дії відповідача змусили позивача змінити свій ритм життя, чекати розгляду адміністративних матеріалів щодо відповідача, пошук осіб для транспортування засобу, залучення фахівця для визначення вартості збитків, тим самим завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює в 50 000,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Обухівського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 64 094,36 грн. завданих збитків, та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 680,41 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Кулініченко Г.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог, та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 5 000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу та 530,49 грн. судового збору.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд дійшов безпідставного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, не врахувавши доведеність вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, характер майнових втрат, зміни звичайного укладу життя позивача та додаткові зусилля для його організації у зв`язку з неможливістю експлуатації транспортного засобу, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, що свідчить про незаконність рішення суду в даній частині.

Зауважує, що у позовній заяві зазначалося, що плануються витрати на правничу допомогу протягом розгляду справи в розмірі 10 000 грн. До позовної заяви було долучено квитанцію про сплату 5000 грн. за надання правової допомоги, що судом було проігноровано. Відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, тоді як доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу покладається саме на протилежну сторону.

Крім того, зазначає, що задовольнивши позов в частині стягнення матеріальних збитків, суд помилково при вирішенні питання про стягнення витрат понесених зі сплати судового збору, стягнув лише 680,41 грн., тоді як позивач поніс витрати зі сплати судового збору за вказану позовну вимогу у розмірі 1 211,20 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Кочкарьов С.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що суд дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність позивачем завдання моральної шкоди, та не надано доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, а відтак рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кулініченко Г.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Кочкарьов С.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з постановою Обухівського районного суду Київської області від 29.07.2024 року у справі № 372/3496/24, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 14.10.2024 року, 16.06.2024 року за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 109-А водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, при виїзді з прилеглої території не надав перевагу у русі мотоциклу «HONDA», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого трапилась ДТП. У результаті ДТП завдано матеріальні збитки. Своїми діями, що виразились у порушенні вимог п.п. 2.3 (б), 10.2 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_2 скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Зазначеною постановою Обухівського районного суду Київської області від 29.07.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Відповідно до копії договору-заявки № 26122024 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 26.12.2024 року ФОП ОСОБА_3 зобов`язався за плату та за замовленням замовника - ОСОБА_1 виконати перевезення вантажу (мотоцикл HONDA, державний номерний знак НОМЕР_2 ) автомобільним вантажним транспортом на території України, а замовник зобов`язався сплатити перевізнику за перевезення обумовлену плату; тариф на перевезення: 3 000,00 грн.

Згідно з копією акту 61 здачі прийняття робіт (надання послуг) згідно з договором-заявкою 26122024 від 26.12.2024 року, передбачені вказаним договором послуги були своєчасно й належним чином надані перевізником 26.12.2024 року у повному обсязі по маршруту: Київська область, Обухівський район, м. Обухів, вул. Київська, 168 - м. Київ вул. Якутська, 14 на загальну суму 3 000,00 грн. без ПДВ, найменування вантажу - мотоцикл HONDA, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до копії рахунку-фактури № 61 від 26.12.2024 року ціна транспортних послуг згідно з договором-заявкою 26122024 від 26.12.2024 року становить 3 000,00 грн.

Згідно з копією калькуляції орієнтовної вартості ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест» вказана вартість щодо мотоциклу HONDA, державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 71 985,84 грн. з ПДВ.

Згідно з копією акту виконаних робіт та гарантійного талону № МС766-12 від 07.01.2025 року до наряду-замовлення від 26.12.2024 року на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту транспортного засобу, № кузова: НОМЕР_3 , замовник - ОСОБА_1 , вартість цих послуг становить 718,08 грн.

Відповідно до копії звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 07/01-25 від 09.01.2025 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_4 ТОВ «Клевер Експерт», за висновками оцінювача вартість матеріального збитку, завданого власнику мотоциклу HONDA, державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 55 846,28 грн.

За виконання звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 07/01-25 від 09.01.2025 року ОСОБА_1 сплачено експертній установі 4 500,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн., позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди в цьому розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20.

Отже, при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

У справі, яка переглядається, встановлено, що внаслідок ДТП, яке сталось з вини відповідача, транспортний засіб позивача було пошкоджено, останній зазнав душевних страждань у зв`язку з пошкодженням його майна, неможливістю нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації та здійснення заходів для відновлювального ремонту транспортного засобу.

Як вказував позивач, неправомірні дії винуватця ДТП призвели до його душевних страждань, стану постійного психологічного стресу і дискомфорту, порушення звичних комфортних умов його проживання та пересування, тощо.

Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки є доведеним факт пошкодження транспортного засобу позивача внаслідок ДТП, що сталась з вини відповідача, то є обґрунтованими доводи позивача про те, що він зазнав душевних страждань внаслідок пошкодження цього майна, обмеження у повноцінному користуванні ним і необхідності прикладення додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розмір визначеної позивачем моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн, з урахуванням засад справедливості, а також глибини душевних страждань, зважаючи на пережитий емоційний стрес, витрачений час та зусилля, які є необхідними для відновлення стану транспортного засобу, не відповідає засадам розумності і пропорційним, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення частково, у розмір 10 000 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Частиною першою та другою статті 141 ЦПК України визначено, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (стаття 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23) зроблено висновок, що «для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами».

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04).

У справі, що переглядається: у позові представник позивача вказав, що судові витрати позивача на оплату правничої допомоги адвоката планується у розмірі 10 000 грн., які і просив стягнути з відповідача; до позову на підтвердження понесених витрат додав квитанцію про оплату 5000 грн. за юридичні послуги згідно договору від 03.02.2025 року; стороною позивача не надано до суду доказів, на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості в суді першої інстанції, також не надано і договору про надання правової допомоги; до судових дебатів заяву про надання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду стороною позивача зроблено не було.

За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у стягненні витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 вересня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову в цій частині. Рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу підлягає залишенню без змін.

За приписами частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного пропорційно до розміру задоволених вимог (ціни) позову з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, фактично понесені позивачем, а саме 651,61 грн. сплаченого судового збору за подання позову та 181,80 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кулініченко Геннадія Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 вересня 2025 року в частині незадоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 вересня 2025 року в частині відмови у стягненні судових витрат на правничу допомогу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 651,61 грн., а також витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 181,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: