ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/487/25 Номер провадження 22-ц/814/1019/26Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С. А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кузь Олександра Миколайовича

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2025 року, ухвалене суддею Цибізовою С.А.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Божківська виправна колонія (№ 16)», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне Управління Держгеокадстру у Полтавській області, Полтавська районна військова адміністрація про припинення права постійного користування земельною ділянкою та визнання права користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила припинити право постійного користування Божковської виправної колонії № 16 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Полтавській області земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0322 площею 0,5481 га та визнати за нею право користування вищевказаної земельною ділянкою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, іншого громадського призначення, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 07.03.2023 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого останньою набуто право власності на об`єкт окремого майна з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами у складі: казарма літ .А-1, А-2, загальною площею 823,8 кв.м.; вольєр для службових собак Б; службова будівля кінологів В-1 загальною площею 30,7 кв.м.; вольєр для службових собак в; будівля для приготування їжі собакам Г-1 загальною площею 6 кв.м.; вольєр для службових собак г; вольєр для службових собак Д; ворота з хвірткою 1; огорожа 4; вимощення 1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 1.2 договору купівлі-продажу від 07.03.2023 земельна ділянка, на якій розташований об?єкт приватизації, не є предметом купівлі-продажу за цим договором, тому питання землекористування покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку, після переходу до покупця права власності на об?єкт приватизації.

Вказані об?єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці площею 0,60 га, кадастровий номер :02:001:0005, яка перебуває в постійному користуванні Божковської виправної колонії №16 управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Полтавській області на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №220354, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 03-04-546-00001 від 07.12.2004.

Розпорядженням Полтавської районної військової адміністрації від 24.05.2024 року № 152 надано дозвіл Державній установі «Божківська виправна колонія (№16)» на розробку технічної документації щодо поділу та об?єднання земельних ділянок, а саме поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0005 площею 0,602 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, іншого громадського призначення на дві земельні ділянки орієнтовною площею 0,5481 га та площею 0,539 га.

Відповідачем замовлено виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0005 площею 0,602 га. У результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0005 площею 0,602 було сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :02:02:001:0322 площею 0,5481 га та земельну ділянку з кадастровим номером :02:02:001:0323 площею 0,539 га.

Позивач вважає, що відповідачем порушено її право на «автоматичність» переходу прав на земельну ділянку при переході прав на об`єкт нерухомого майна, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у положеннях статті 377 ЦК України.

Вказала, що на даний час вона користується земельною ділянкою на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, що перебувають у її власності без правовстановлюючих документів.

Зазначила, що належне їй нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою на якій воно розташоване, переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання нежитлових приміщень, неможливе без відповідного права користування земельної ділянки, на якій воно знаходиться.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Божківська виправна колонія (№ 16)», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне Управління Держгеокадстру у Полтавській області, Полтавська районна військова адміністрація про припинення права постійного користування земельною ділянкою та визнання права користування земельною ділянкою відмовлено у зв?язку з його безпідставністю.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Кузь О.М., просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що положеннями статті 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України передбачено перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об?єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі чи споруди.

Суд першої інстанції не врахував той факт, що після переходу права власності на розташоване на спірній земельній ділянці нерухоме майно до нового власника, саме останньому належить право переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім?я в установленому законом порядку.

Крім того, залишено поза увагою те, що поділ земельної ділянки був здійснений на підставі розпорядження Полтавської районної військової адміністрації від 24.05.2024 № 152 та від 26.07.2024 № 212, саме для відокремлення її частини під належні позивачу об?єкти нерухомості.

Зазначила, що відповідач не використовує земельну ділянку з кадастровим номером :02:02:001:0322, на якій розташоване належне ОСОБА_1 нерухоме майно, позовні вимоги визнав, що підтверджує відсутність заперечень з його боку. Проте, фактично відповідач зберігає право постійного користування спірною земельною ділянкою, що порушує майнові права позивача.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Кузь О.М.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, що відповідно до положень ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 07.03.2023 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу, відповідно до п. 1.1. якого Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (продавець) зобов`язується передати у власність ОСОБА_1 (покупцю) об`єкт малої приватизації зокрема майно громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами у складі: казарма літ. А-1, А1-1, а загальною площею 823,8 кв.м.; вольєр для службових собак, Б; службова будівля кінологів, В-1 загальною площею 30,7 кв.м.; вольєр для службових собак, в; будівля для приготування їжі собакам, Г-1 загальною площею 6 кв.м.; вольєр для службових собак, г; вольєр для службових собак, Д; ворота з хвірткою. 1; огорожа, 2; хвіртка, 3; огорожа, 4; вимощення І, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Башинською Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 436 (а.с. 20-22).

Згідно з п. 1.2 договору купівлі-продажу від 07.03.2023 земельна ділянка, на якій розташований об`єкт приватизації, не є предметом купівлі-продажу за цим договором, тому питання землекористування покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку, після переходу до покупця права власності на об`єкт приватизації.

Цього ж дня було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вищевказане майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав (а.с.18)

Розпорядженням Полтавської районної військової адміністрації Полтавської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки» від 26.07.2024 № 212 затверджено «Технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, яка розташована в с. Божківське Полтавського району Полтавської області», виготовлену приватним підприємством «Форас-Ленд». Здійснено поділ земельної ділянки державної власності площею 0,602 га (кадастровий номер :02:001:0005) на дві окремі земельні ділянки: земельну ділянку площею 0,0539 га, кадастровий номер :02:001:0323 з цільовим призначенням: 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови; земельну ділянку площею 0,5481 га, кадастровий номер :02:001:0322 з цільовим призначенням: 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (а.с. 24).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 03.06.2024 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0322 площею 0,5481 га відноситься до земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови створена в результаті поділу/об`єднання, земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0005 (а.с. 6-10).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 03.06.2024 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0323 площею 0,0539 га відноситься до земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням 03.15 для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови створена в результаті поділу/об`єднання, земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0005 (а.с. 12-15).

Право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0322 площею 0,5481 га, яка є предметом даного спору, зареєстровано за Державною установою «Божковська виправна колонія (№16)», власником земельної ділянки є Полтавська районна державна адміністрація Полтавської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2024 № 401931049 (а.с. 19).

18.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до Полтавської районної військової адміністрації з заявою про передачу їй в оренду, терміном на 49 років земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0322 площею 0,5481 га (а.с. 59-60).

На вказане звернення Полтавська районна військова адміністрація листом від 04.04.2025 повідомила позивача про відсутність правових підстав для задоволення її клопотання, оскільки право постійного користування спірної земельної ділянки зареєстровано за Божківською виправною колонією № 16 управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Полтавській області.

Зазначено, що у разі вирішення питання припинення права постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0322, рекомендовано звернутися до Новоселівської сільської ради з метою ініціювання державної реєстрації комунальної форми власності такої земельної ділянки за територіальною громадою, як належним суб?єктом, та вирішувати безпосередньо порушене нею питання (а.с. 157-158).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інсатанції прийшов до висновку про їх безпідставність та недоведеність.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до положень частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21).

Відповідно до ст.ст. 13, 19 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 3 ЗК України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Предметом даного спору є право користування земельною ділянкою державної форми власності.

Статтею 116 ЗК України регламентовано підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Відповідоно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною п`ятою статті 116 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Положеннями статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 5 ст. 120 ЗК України у разі якщо на земельній ділянці державної, комунальної власності, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право оперативного управління, господарського відання на який переходить від однієї особи до іншої, розміщений інший об`єкт нерухомого майна, набувач права оперативного управління, господарського відання має право вимагати від органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою, а також попереднього землекористувача поділу земельної ділянки із виділенням частини земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт і яка необхідна для його обслуговування, в окрему земельну ділянку та передачі її йому у постійне користування (крім випадків, коли набувач права оперативного управління, господарського відання на такий об`єкт не може набувати земельну ділянку у постійне користування).

Положеннями ст. 123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі: проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) та/або надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок у разі поділу та/або об`єднання земельних ділянок.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за документацією із землеустрою, звертається з заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною 1 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 263/6022/16-ц (пункт 42), від 31 серпня 2021 року в справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20 липня 2022 року в справі № 923/196/20 (пункт 34)).

Пунктом 1.2 договору купівлі-продажу від 07.03.2023 передбачено, що земельна ділянка, на якій розташований об?єкт приватизації, не є предметом купівлі-продажу за цим договором, тому питання землекористування покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку, після переходу до покупця права власності на об?єкт приватизації.

Враховуючи вищевикладені вимоги чинного законодавства та умови договору купівлі-продажу від 07.03.2023, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 з метою врегулювання питання щодо набуття права користування земельною ділянкою, на якій розташований придбаний нею об?єкт нерухомості, мала звернутися до відповідних органів для вирішення питання набуття права користування спірною земельною ділянкою.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернулася до власника земельної ділянки із заявою про передачу їй в оренду спірної земельної ділянки 18.02.2025, тобто після звернення до суду з даним позовом.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що передача в оренду земельних ділянок державної та комунальної власності віднесено до повноважень органів державної влади та місцевого самоврядування, які є розпорядниками землі, що виключає можливість вирішення даного питання в судовому порядку.

Також, апеляційний суд вважає необгрунтованою вимогу позивача про припинення права постійного користування Божковської виправної колонії № 16 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Полтавській області спірною земельною ділянкою з наступних підстав.

Встановлено, право постійного користування спірної земельної ділянки зареєстровано за Державною установою «Божковська виправна колонія (№16)».

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 927/135/22, від 17.05.2023 у справі № 904/534/22, від 10.08.2022 у справі № 921/68/21, від 15.06.2022 у справі № 924/482/21.

Статтею 141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

У статті 143 ЗК України визначено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Отже, правові підстави примусового припинення прав на земельну ділянку саме у судовому порядку є виключними та розширеному тлумаченню не підлягають.

Доказів добровільної відмови відповідача від права користування земельною ділянкоюматеріали справи не містять.

Окрім того, ОСОБА_1 не є належним позивачем щодо даної позовної вимоги, оскільки суб`єктами звернення до суду з позовом про примусове припинення прав на земельну ділянку в порядку ст. 143 Земельного кодексу України (використання не за цільовим призначенням, неусунення порушень) є власники земельних ділянок, органи місцевого самоврядування (для комунальних земель) та органи державної влади (для державних земель), а також прокурор в інтересах держави.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» не має повноважень як землекористувач спірної земельної ділянки на припинення право постійного користування земельною ділянкою, на якій розміщен відповідний об`єкт нерухомого майна відчужений позивачу, та на передачу її у власність або оренду набувачу права власності на такий об`єкт, тобто є неналежним відповідачем у даній справі.

Статтею 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, а також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17).

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19, від 21 листопада 2022 року у справі № 754/16978/21).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 520/2056/15-ц зазначено, що у разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року у справі № 947/6589/21 (провадження № 61-10253св23)).

Проте, клопотань про залучення до участі у якості співвідповідача власника земельної ділянки, або заміни первісного відповідача належним відповідачем, ОСОБА_1 не заявлено.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до обгрунтованого висновку про відстуність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кузь Олександра Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук