КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 357/7151/18
провадження № 22-ц/824/4844/2026
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Матюшенкова Дмитра Вікторовича на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2025 року в складі судді Ярмоли О. Я.,

встановив:

20.06.2018 Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.06.2011 у розмірі 37 839,85 грн.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 28 вересня 2018 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 561,76 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

01.10.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Матюшенко Д. В. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 28 вересня 2018 року, яка обґрунтована тим, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи, копію судового рішення відповідач отримала 12.09.2024, в травні 2025 року з додатку «Дія» остання дізналась про наявність заборгованості у виконавчому провадженні.

Ознайомившись з повним текстом судового рішення, відповідач вважає його таким, що винесено передчасно, без врахування всіх обставин справи. Зазначив, що позивачем не доведено укладення з відповідачем договору про надання банківських послуг, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Матюшенкова Д. В. про перегляд заочного рішення у вказаній справі залишено без розгляду з підстав пропуску встановленого законом строку на її подання.

24.11.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Матюшенков Д. В. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2025 року, а справу направити до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про пропущення відповідачем строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки лише 12.09.2024 отримала примірник рішення суду від 28.09.2018 та згодом, протягом двадцяти днів з дня отримання судового рішення звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

07.01.2026 представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Рокетська С. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2025 року залишити без змін.

Посилається на те, що провадження по справі було відкрито 30.07.2018. Судом були призначені судові засідання на 10.09.20018 та на 28.09.2018. Відповідача було двічі повідомлено за адресою реєстрації її місця проживання про всі судові засідання, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження з додатками та судових повісток рекомендованим листом. Також суд направив 03.10.2018 відповідачу копію заочного рішення в даній справі.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (позиція КГС ВС у справі №911/3142/19 від 18.03.2021).

Крім того, представник відповідача в заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що в травні 2025 року відповідачу стало відомо про виконання даного рішення. Тобто, ОСОБА_1 однозначно була обізнана в травні 2025 року щодо існуючого судового рішення, яке вже виконувалося та, лише, в жовтні 2025 року звернулася до суду із заявою про перегляд даного заочного рішення.

При цьому, відповідач не просить поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі -Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, навела правові позиції щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу, відповідно до яких:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

Отже, Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 28 вересня 2018 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Судове рішення від 28 вересня 2018 року було надіслано ОСОБА_1 супровідним листом від 03.10.2018 за місцем її реєстрації та за місцем проживання (а.с.52).

Матеріали справи не містять доказів про отримання ОСОБА_1 копії судового рішення, конверт з поштовим відправленням також відсутній.

01.10.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Матюшенко Д. В. звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення. Разом з тим, заяву про поновлення строку на звернення до суду із вказаною заявою не подав.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що представник відповідача особисто зазначив, що ОСОБА_1 стало відомо про існування заочного рішення в травні місяці 2025 року із застосунку «Дія».

Тобто, виходячи з наведеного та у відповідності до ст. 284 ЦПК України, відповідачка дізналась про судове рішення в травні 2025 року, проте звернулась із заявою про перегляд заочного рішення лише 01.10.2025.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не було зазначено у чому полягала саме об`єктивна неможливість подання заяви про перегляд заочного рішення у встановлений строк, а також не було надано доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних обставин пропуску строку на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Отже, за наведених вище обставин, у суду першої інстанції були відсутні належні процесуальні підстави для поновлення строку звернення з заявою про перегляд заочного рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Матюшенкова Дмитра Вікторовича залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.02.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук