Постанова

Іменем України

18 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 539/1155/22

провадження № 61-12798св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач),

судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:

стягувач - Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області,

боржник - ОСОБА_1 ,

приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимир Леонідович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року в складі судді: Просіна Я. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року в складі колегії суддів: Панченка О. О., Пікуля В. П., Пилипчук Л. І.,

Історія справи

Короткий зміст скарги

16 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії приватного виконавця Скрипника В. Л.

Скарга мотивована тим, що у травні-вересні 2023 року приватний виконавець Скрипник Л. В. провів виконання рішення суду першої інстанції від 01 березня 2023 року у справі 539/1155/22.

Відповідно до постанови ВП № НОМЕР_1 від 05 червня 2023 року приватний виконавець наклав арешт на належний ОСОБА_1 майновий комплекс з переробки аграрної продукції розташований в АДРЕСА_1 .

05 липня 2023 року у ВП № НОМЕР_1 приватний виконавець склав повідомлення про результати визначення вартості цього виробничого майнового комплексу. З повідомлення слідує, що виконавець оцінив майновий комплекс у 632 900 грн.

12 травня 2025 року серед оголошень з продажу нерухомого майна на ринку нерухомості Україні побачив об`яви щодо продажу цього майнового комплексу за ціною 8 200 000 грн.

Отже, 12 травня 2025 року ОСОБА_1 стало відомо ринкову вартість комплексу та те що при виконанні було суттєво (в тринадцять раз) занижена оціночна вартість належного мі майнового комплексу, чим суттєво порушено права і законні інтереси боржника.

Оскільки реальна вартість продажу цього майнового комплексу 8 200 000 грн, визначена приватним виконавцем вартість цього ж майнового комплексу 632 900 грн, тобто більш як на порядок (в тринадцять раз) нижча реальної річкової варто, то визначена виконавцем вартість не є ринковою.

ОСОБА_1 просив:

визнати дії приватного виконавця Скрипника В. Л. протиправними та визнати встановлену приватним виконавцем вартість майна не ринковою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

матеріали справи свідчать про те, що скарга подана з пропуском строку, в ній не зазначені поважні причини для його поновлення та відсутнє клопотання особи, яка подає скаргу. Згідно зі статтею 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду;

ОСОБА_1 , як сторона виконавчого провадження, оскаржує встановлену приватним виконавцем Скрипником В. Л. вартість майнового комплексу з переробки аграрної продукції на АДРЕСА_1 . У скарзі ОСОБА_1 зазначив, що 05 липня 2023 року приватний виконавець склав повідомлення про результати визначення вартості цього майна. 12 травня 2025 року ОСОБА_1 побачив в мережі інтернет об`яви з продажу цього майна на ринку нерухомості України за ціною, яка в тринадцять разів більше, ніж та яку визначив приватний виконавець;

21 липня 2023 року ОСОБА_1 вже звертався до суду зі скаргою, в який оскаржував оцінку майна. За результатами розгляду цієї скарги Полтавський апеляційний суд 17 грудня 2024 року прийняв постанову про відмову у задоволенні скарги щодо визнання протиправною оцінки майна відповідно до звіту про оцінку майна. Ця постанова набрала законної сили. У цій постанові апеляційний суд встановив, що вимоги є безпідставними та у справі відсутні докази того, що дізнавшись про оцінку майна ОСОБА_1 скористався законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, а саме рецензування даного звіту;

ОСОБА_1 вже оскаржував оцінку майна в 21 липня 2023 році та за результатами розгляду його скарги апеляційний суд ухвалив постанову, якою відмовив в задоволенні скарги. Суд не вважав обставину, що 12 травня 2025 року ОСОБА_1 побачив об`яву про продажу нерухомого майна за іншою вартістю, ніж зазначена у повідомленні приватного виконавця про визначення вартості майна боржника від 05 липня 2023 року, такою, що саме в цей день 12 травня 2025 року ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права. За встановлених обставин, суд вважав, що ОСОБА_1 подав скаргу до суду з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення, тому ця скарга відповідно до частини другої статті 449 ЦПК України підлягає залишенню судом без розгляду.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;

ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

ОСОБА_1 як сторона виконавчого провадження оскаржує встановлену приватним виконавцем Скрипником В. Л. вартість майнового комплексу з переробки аграрної продукції на АДРЕСА_1 . У скарзі ОСОБА_1 зазначав, що 05 липня 2023 року приватний виконавець склав повідомлення про результати визначення вартості цього майна в розмірі 632 900 грн, а 12 травня 2025 року скаржник виявив в мережі інтернет об`яву з продажу цього майна на ринку нерухомості України за ціною 8 200 000,00 грн яка в тринадцять разів більше, ніж та яку визначив приватний виконавець. Таким чином приватним виконавцем ринкову вартість нерухомого майна належного скаржнику було суттєво занижена;

21 липня 2023 року ОСОБА_1 звертався до суду зі скаргою, в якій оскаржував оцінку зазначеного майна. За результатами розгляду цієї скарги апеляційний суд 17 грудня 2024 року прийняв постанову про скасування ухвали суду першої інстанції та прийняв нову постанову про відмову у задоволенні скарги. Постанова набрала законної сили. Апеляційний суд встановив, що вимоги скарги є безпідставними та у справі відсутні докази того, що дізнавшись про оцінку майна ОСОБА_1 скористався законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, а саме рецензування даного звіту;

та обставина, що 12 травня 2025 року ОСОБА_1 виявив об`яву про продаж нерухомого майна за іншою вартістю, ніж та, що зазначена у повідомленні приватного виконавця про визначення вартості майна боржника від 05 липня 2023 року, не впливає на суть спору який вже вирішувався судом, а тому не свідчить що 12 травня 2025 року скаржник дізнався про порушення свого права.

Аргументи учасників справи

ОСОБА_1 15 жовтня 2025 року через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 травня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року, в якій просив:

скасувати ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року;

справу направити до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суди не звернули увагу на те, що постановою Полтавського апеляційного суду від 11 червня 2024 року у справі № 539/1155/22 рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків за користування безпідставно набутим майном відмовлено. Отже, у справі відсутня встановлена сума чи майно, на яке покладено стягнення, відсутнє стягнення судового збору, відсутній стягувач і відсутній боржник. Виконавчі листи, що помилково видані судом, визнані такими, що не підлягають виконанню. Проте, незважаючи на перегляд рішення суду першої інстанції приватний виконавець відкрив виконавче провадження та завершив його у зв`язку з виконанням скасованого рішення;

12 травня 2025 року скаржник дізнався про те, що ринкова вартість оціненого виконавцем у 2023 році виробничого майнового комплексу (який був вилучений приватним виконавцем) суттєво вища за вартість встановлену виконавцем. Тому звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця з вимогою визнати встановлену виконавцем вартість майна неринковою, а дії виконавця неправомірними. До цього скаржник ніколи не звертався до суду з вимогою визнати встановлену виконавцем вартість майна неринковою;

помилковими є висновки судів попередніх інстанцій, що скаржник вже звертався зі скаргою, в якій оскаржував оцінку зазначеного майна у розмірі 632 900 грн. Таким чином суди відмовили у доступі до правосуддя посилаючись на постанову Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року, прийняту за результатами перегляду ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 березня 2024 року (провадження № 4-с/539/3/2024) у якій судом безпомилково перелічені вимоги вказані у зверненні до суду у 2023-2024 році: « ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця Скрипника В. Л., в якій просить суд визнати дії та бездіяльність приватного виконавця неправомірними; скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 05.06.2023; скасувати постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 22.06.2023 та звіт з оцінки майна № 375 як похідні та передчасні». При цьому судом першої інстанції було поновлено строк на оскарження постанови про опис майна та задоволені вказані у скарзі вимоги. Судом апеляційної інстанції у поновленні строку було відмовлено, що призвело до відмови, як основної вимоги так і похідних від неї;

суди безпідставно відмовили в оскарженні до суду дій приватного виконавця, які призвели до встановлення ним неринкової вартості майна. Згідно з частиною третьою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами;

відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19), реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передання майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартістю;

оскарженими судовими рішеннями скаржник позбавлений гарантованого Конституцією України права на оскарження в суді рішень та дій чи бездіяльності приватного виконавця.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2025 року, з урахуванням ухвали Верховного Суду від 06 січня 2026 року про виправлення описки:

поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року;

відкрито касаційне провадження у справі.

27 січня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 06 січня 2026 року постановлено:

виправити в ухвалі Верховного Суду від 11 грудня 2025 року описку та в абзаці третьому резолютивної частини ухвали вважати правильним номер провадження «№ 4-с/539/12/2025».

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 11 грудня 2025 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права.

Фактичні обставини

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії, бездіяльність та рішення приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л.

ОСОБА_1 просив:

визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. щодо проведення 05 червня 2023 опису майна у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 такими, що суперечать підпункту 2 абзацу 3 частини п`ятої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»;

скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 05.06.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1;

визнати протиправною оцінку майна відповідно до звіту про оцінку майна № 375, проведену приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» щодо об`єкту нерухомого майна складських приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у справі № 539/1155/22:

апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. задоволено частково;

ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 березня 2024 року в частині задоволених вимог скасовано та ухвалено нове судове рішення;

відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку на оскарження дій приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. щодо проведення опису майна та скасування постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 05 червня 2023 року та залишено без розгляду ці вимоги скарги;

у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною оцінки майна відповідно до звіту про оцінку майна № 375 відмовлено;

в іншій частині ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 березня 2024 року залишено без змін.

Апеляційний суд зазначив, що:

«з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав 12.06.2023 року копію постанови про опис та арешт майна від 05.06.2023 року, проте з даною скаргою звернувся до суду 21.07.2023, тобто поза межами визначених законом строків на оскарження постанови виконавця.

Поважних причин пропуску строку для звернення зі скаргою на дії виконавця визначеного ст. 449 ЦПК України матеріали справи не містять.

Висновок суду першої інстанції щодо неналежного роз`яснення виконавцем права сторін виконавчого провадження щодо строків оскарження постанови про опис та арешт майна від 05.06.2023 є помилковим, оскільки в даній постанові виконавець зазначив про право на її оскарження та вказав, яким законом врегульовано порядок та строк оскарження.

Вищевказане свідчить про пасивну поведінку ОСОБА_1 щодо реалізації своїх процесуальних прав.

Слід зазначити, що ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово порушував питання про те, що суд не може безпідставно поновлювати процесуальні строки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року в справі Устименко проти України, заява № 32053/13).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Встановлення в законі строків на оскарження рішень, дій або бездіяльність приватного виконавця під час виконання судового рішення спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Таким чином, ОСОБА_1 було пропущено строк для оскарження постанови про опис та арешт майна від 05.06.2023, поважних причин пропуску даного строку матеріали справи не містять, що є підставою для залишення вимог скарги щодо визнання протиправними дій виконавця щодо проведення опису майна та скасування постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 05.06.2023 без розгляду.

Вимоги скарги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною оцінки майна є безпідставними з огляду на наступне. […]

У справі, що переглядається, скаржник, заявивши вимогу про визнання протиправною оцінку майна, визначену у звіті про оцінку майна, проведену суб`єктом оціночної діяльності, фактично оскаржує звіт про оцінку майна, а не дії державного виконавця із визначення вартості майна боржника.

Однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до частин першої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Тобто Закон визначає, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який в межах виконавчого провадження дозволяв швидко та ефективно захистити права боржника.

Згідно з частиною четвертою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, під час здійснення виконавчого провадження, за яким стягувачем виступає банк, тимчасова адміністрація або ліквідація якого здійснюється відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В інших випадках Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає обов`язку приватного виконавця здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 826/6706/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 442/649/17, від 08 листопада 2023 року у справі № 761/38243/21, від 01 травня 2024 року у справі № 569/24240/21.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що дії приватного виконавця щодо визначення вартості майна не відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що у матеріалах справи відсутні докази того, що дізнавшись про оцінку майна ОСОБА_1 скористався законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, а саме рецензуванням даного звіту».

Звертаючись до суду з цією скаргою ОСОБА_1 зазначив, що 12 травня 2025 року в мережі інтернет об`яву з продажу нерухомого майна на ринку нерухомості України за ціною 8 200 000,00 грн, яка в тринадцять разів більше, ніж та яку визначив приватний виконавець 05 липня 2023 року в повідомленні про результати визначення вартості цього майна в розмірі 632 900,00 грн. Таким чином приватним виконавцем ринкову вартість нерухомого майна була суттєво занижена.

Позиція Верховного Суду

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року в справі № 318/89/18 (провадження № 61-128св19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 лютого 2021 року в справі № 904/2979/20, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 757/30424/18 (провадження № 61-993св20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року у справі № 932/4154/22 (провадження № 61-10679св22), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2024 року в справі № 686/16569/22 (провадження № 61-1306св23)).

Процесуальному праву притаманний принцип процесуальної доброї совісті (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2024 року в справі № 229/7156/19 (провадження № 61-4283св24)).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частини перша, друга та четверта статті 44 ЦПК України).

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 3 частини другої статті 44 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що:

«учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Велика Палата Верховного Суду переконана, що використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (пунктам 2 і 11 частини третьої статті 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті).

З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України».

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2024 року у справі № 2-641/11 (провадження № 61-17097св23) зазначено:

«у справі, що переглядається: суди встановили, що всі чотири скарги ОСОБА_2 (від 31 травня 2023 року, від 12 червня 2023 року, від 05 липня 2023 року та від 14 липня 2023 року) мають ідентичне обґрунтування неправомірних дій державних виконавців, заявлені ідентичні за змістом вимоги щодо державного виконавця Батика А. О., скарги практично дослівно відтворюють одна одну; скарги всі містять однакові вимоги до державного виконавця Батика А. О. та обґрунтовуються тими ж самими обставинами. Єдина відмінність скарг від 05 липня 2023 року та від 14 липня 2023 року полягає в тому, що в скарзі від 14 липня 2023 року по її тексту міститься посилання на подачу скарги від 05 липня 2023 року. Зі змісту скарги не встановлено нових підстав чи інших обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовує неправомірні дії державного виконавця.

За таких обставин, визнавши подання четвертої скарги на дії державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Батика А. О. зловживанням процесуальними правами, суди зробили обґрунтований висновок про повернення скарги. Тому судові рішення в частині визнання зловживанням процесуальними права та повернення без розгляду скарги належить залишити без змін».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24) вказано, що:

«74. При цьому Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

75. З огляду на пункт 1 частини другої статті 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

76. Отже, наявність ухвали про відмову у задоволенні (про задоволення) заяви під час вирішення судом процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення, є підставою застосування наслідків, визначених пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України (подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин)».

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії приватного виконавця Скрипника В. Л., в якій просив визнати дії приватного виконавця Скрипника В. Л. протиправними та визнати встановлену приватним виконавцем вартість майна не ринковою. У скарзі ОСОБА_2 посилався на те, що у рамках ВП № НОМЕР_1 виконавець оцінив майновий комплекс у 632 900 грн, проте 12 травня 2025 року скаржник побачив оголошення щодо продажу цього майнового комплексу за ціною 8 200 000 грн. ОСОБА_2 вважав, що вартість майнового комплексу визначена виконавцем не є ринковою, оскільки тобто більш ніж в тринадцять разів нижча реальної ринкової вартості;

суди вважали, ОСОБА_1 подав скаргу до суду з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення, тому ця скарга відповідно до частини другої статті 449 ЦПК України підлягає залишенню судом без розгляду;

суди встановили, що 21 липня 2023 року ОСОБА_1 вже звертався до суду зі скаргою, в якій оспорював оцінку зазначеного майна. У зазначеній скарзі ОСОБА_1 просив: визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. щодо проведення 05 червня 2023 опису майна у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 такими, що суперечать підпункту 2 абзацу 3 частини п`ятої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»; скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 05.06.2023 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; визнати протиправною оцінку майна відповідно до звіту про оцінку майна № 375, проведену приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» щодо об`єкта нерухомого майна - складських приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; за результатами розгляду скарги від 21 липня 2023 року Полтавський апеляційний суд 17 грудня 2024 року прийняв постанову про скасування ухвали суду першої інстанції та прийняв нову постанову про відмову у задоволенні скарги. Постанова набрала законної сили. Апеляційний суд встановив, що вимоги скарги є безпідставними та у справі відсутні докази того, що, дізнавшись про оцінку майна, ОСОБА_1 скористався законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, а саме - рецензування звіту;

поза увагою судів залишилось те, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

суди не врахували, що у разі зловживання процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами;

тому за таких обставин подання скарги щодо питання, яке вже вирішено, за відсутності нових доказів та обставин є зловживанням процесуальними правами.

Суди зробили правильний висновок про залишення без розгляду скарги, проте помилилися у мотивах. Тому оскаржені рішення належить змінити у мотивувальних частинах, виклавши їх у редакції цієї постанови.

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частини перша, четверта статті 412 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалені з частковим порушенням норм процесуального права. У зв`язку з чим, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржені рішення змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко