РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року

м. Рівне

Справа № 556/1863/25

Провадження № 22-ц/4815/287/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В., судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойчука Костянтина Мефодійовича на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів,

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року до Володимирецького районного суду Рівненської області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів.

Розмір пені за період прострочення аліментів з 01.11.2023 по 31.12.2024 є більшим 100 відсотків заборгованості, а тому керуючись ст. 196 СК України позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 - 41 023,00 грн пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , пеню в розмірі 41 023 (сорок одна тисяча двадцять три) гривні 00 копійок за несвоєчасну оплату аліментів на утримання дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Бойчук Костянтин Мефодійовичподав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що розрахунок пені порахований за період з 01.12.2023 по 31.12.2024 року, причому Рішення Володимирецького районного суду по справі №556/3325/23 від 22 травня 2024 року набрало законної сили 22.10.2024 року.

31 липня 2025 року винесено ухвалу Володимирецького районного суду по справі №556/1863/25 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів.

Відповідно до довідки від 19.08.2025 року №14383 виданої старшим державним виконавцем Володимирецького відділу ДВС Варашського району, станом на 19.08.2025 року заборгованість по аліментах у ОСОБА_1 , згідно виконавчого листа Володимирецького районного суду по справі №556/3325/23 відсутня.

Крім того, у скарзі зазначається про відсутність вини платника аліментів у несвоєчасному виконанні зобов`язання, оскільки останній вживав заходів для належного виконання обов`язку, зокрема намагався отримати банківські реквізити та необхідні документи від позивача, однак останній не сприяв цьому, не відповідав на телефонні дзвінки та листи. За твердженням апелянта, аліменти почали сплачуватися одразу після отримання виконавчого листа та реквізитів рахунку, що виключає наявність його вини у допущеному простроченні.

Також апелянт вказує на обставини сімейного конфлікту між сторонами та судового спору щодо позбавлення батьківських прав, які, на його думку, вплинули на можливість належного виконання ним обов`язку щодо утримання дитини.

Представник ОСОБА_2 адвокат Волошин Леонід Сергійович заперечив доводи апеляційної скарги. Вважає рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії НОМЕР_1 .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2024 у справі №556/3325/23 позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 листопада 2023 року.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 22.10.2024, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бойчука Костянтина Мефодійовича задоволено. Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 травня 2024 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , скасовано.

ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області, в частині вимоги про позбавлення батьківських прав.

Попереджено ОСОБА_1 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітнього сина та покласти на Орган опіки та піклування Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2025 року у справі №556/3325/23 рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 травня 2024 року у частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_2 було залишено в силі.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит №183 від 23.05.2025 року, який надійшов з Володимирецького відділу державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зазначено, що на виконанні перебуває виконавче провадження №76759832 з виконання виконавчого листа Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2024 по справі № 556/3325/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.11.2023.

За час перебування виконавчого документа на виконанні до боржника застосовувались слідуючи заходи примусового виконання рішення: винесено 02.06.2025 повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників; винесено 02.06.2025 постанови про встановлення тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України та у праві керування транспортними засобами. Постановою від 30.05.2025 накладено арешт на кошти боржника. Постановою від 02.06.2025 арештовано все рухоме й нерухоме майно боржника (витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 02.06.2025, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 02.06.2025).

Станом на 01.06.2025 розмір заборгованості становить - 41023,00 грн.

Відповідно до проведеного розрахунку неустойки (пені) на заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 за період прострочення аліментів з 01.11.2023 по 31.12.2024 року:

- Нарахована сума пені за несплату аліментів за листопад 2023 року 1 235,00 * 1% пені * 397 дні (01.12.2023 по 31.12.2024) 4902,95 грн.

- Нарахована сума пені за несплату аліментів за грудень 2023 року 3 191,00 * 1% пені * 366 дні (01.01.2024 по 31.12.2024) = 11 679,06 грн.

- Нарахована сума пені за несплату аліментів за січень 2024 року 3 191,00 1% пені * 335 дні (01.02.2024 по 31.12.2024) 10 689,85 грн.

- Нарахована сума пені за несплату аліментів за лютий 2024 року 3 191,00 1% пені * 306 дні (01.03.2024 по 31.12.2024) = 9764,46 грн.

- Нарахована сума пені за несплату аліментів за березень 2024 року 3 191,00 * 1% пені * 275 дні (01.04.2024 по 31.12.2024) - 8775,25 грн.

- Нарахована сума пені за несплату аліментів за квітень 2024 року 3 191,00 1% пені * 245 дні (01.05.2024 по 31.12.2024) = 7817,95 грн.

Оскільки сума пені вже на даному етапі розрахунку станом за квітень 2024 року є більшою 100 відсотків заборгованості, а тому керуючись ст. 196 СК України позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 пеню в розмірі - 41 023,00 грн.

Відповідно до листа старшого державного виконавця Годунок В.М. Володимирецького відділу ДВС у Вараському районі Рівненської області західного міжрегіонального управління міністерства юстиції №14383 від 19.08.2025, станом на 19.08.2025 в провадженні відділу, перебуває на виконанні виконавче провадження №76759832 з виконання виконавчого листа Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2024 по справі № 556/3325/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.11.2023.

Аліменти сплачено в повному обсязі. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 19.08.2025 відсутня.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Оскільки Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, застосуванню підлягають норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670св19, які врахував суд першої інстанції.

Таким чином відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Довід апелянта про неможливість нарахування пені за період до набрання рішенням законної сили є помилковим.

Обов`язок батьків утримувати дитину виникає безпосередньо із закону (стаття 180 СК України), аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (стаття 191 СК України).

Відповідачем не надано доказів добровільного виконання зобов`язання зі сплати аліментів до моменту відкриття виконавчого провадження, також не надано доказів причин, які перешкоджали забезпечувати утримання дитини.

Посилання апелянта на довідку ДВС про відсутність боргу не спростовує право позивача на пеню.

Пеня є видом відповідальності за допущене прострочення, а не санкцією за наявність боргу на момент розгляду справи. Погашення заборгованості не припиняє право на стягнення пені, якщо прострочення мало місце.

Виконання обов`язку після відкриття виконавчого провадження не свідчить про відсутність вини у попередньому простроченні. Навпаки, це підтверджує, що до моменту примусового виконання обов`язок добровільно не виконувався, що і стало причиною виникнення заборгованості.

Тобто пеня нараховується за факт порушення строків виконання зобов`язання, незалежно від того, чи здійснювалося примусове виконання.

Доводи апелянта про відсутність вини через ненадання рахунку не є переконливими з огляду на те, що платник аліментів не позбавлений можливості виконувати обов`язок без реквізитів одержувача (поштові перекази, депозит нотаріуса, внесення коштів на депозит виконавчої служби тощо), тому сам факт відсутності рахунку не свідчить про об`єктивну неможливість виконання обов`язку. Крім того доказів вжиття всіх можливих заходів для належного виконання зобов`язання апелянтом не надано.

Отже, наведені обставини не виключають вини платника у простроченні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до заперечення вини апелянта у виникненні заборгованості та посилань на відсутність боргу на момент розгляду справи, однак такі доводи не спростовують встановленого судом факту прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів. Сам по собі факт подальшого погашення заборгованості не звільняє платника аліментів від відповідальності, передбаченої статтею 196 СК України, оскільки пеня є наслідком порушення строків виконання зобов`язання. Обставини, на які посилається апелянт, не свідчать про відсутність його вини у допущеному простроченні та не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойчука Костянтина Мефодійовича залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.