Провадження № 2-н/201/535/2026
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

23 березня 2026 року суддя Соборного районного суду міста Дніпра Покопцева Д.О., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2026р. заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просить видати судовий наказ на стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026р. головуючою у справі визначена суддя Покопцева Д.О.

Вивчивши матеріали заяви, вважаю за необхідне відмовити у видачі судового наказу виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (стаття 27 ЦПК України).

Загалом перелік справ з альтернативною підсудністю закріплений у статті 28 ЦПК України, зокрема, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (частина 1 статті 28 ЦПК України).

Правило статті 28 ЦПК України стосується сторін, які є учасниками лише позовного провадження, що передбачено частиною першою статті 42 ЦПК України, коли при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 ЦПК України).

Натомість наказне провадження є особливим спрощеним видом провадження у цивільному судочинстві, спрямованим на прискорене надання судового захисту прав особи, які оцінюються як безспірні, шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без проведення судового засідання та без здійснення виклику заявника (стягувача) і боржника (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17).

Правила статті 28 ЦПК України не підлягають розширеному тлумаченню (застосуванню до справ наказного провадження) та стосуються виключно справ позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

19.03.2026р. суддею був надісланий запит до Єдиного державного демографічного реєстру, згідно відповіді якої № 2484788, місцем реєстрації боржника є: АДРЕСА_1 .

Згідно з наданої заявницею копії паспорта громадянина України, її місцем реєстрації є: АДРЕСА_2 .

Також, заявницею в якості доказу мешкання на території Соборного районного суду міста Дніпра надано акт обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, слід звернути увагу, що за змістом правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21 (провадження №61-5805сво23) положення частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - позивача. Тому позови, наведені у частині першій статті 28 ЦПК України, не можуть пред`являтися за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого.

За таких обставин, суддею не встановлено обставин, які б вказували на можливість застосування правил підсудності за вибором заявника, визначених ч.1 ст.28 ЦПК України.

З огляду на викладене, оскільки заявниця та боржник зареєстровані Шевченківського районну міста Дніпра, вказана заява належить до територіальної підсудності Шевченківського районного суду міста Дніпра.

Оскільки заява про видачу судового наказу подана з порушенням правил підсудності згідно п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 слід відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 167 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 161, 165 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовдж 15 днів.

Суддя: Д.О. Покопцева