ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/224/25 Номер провадження 22-ц/814/324/26Головуючий у 1-й інстанції Комарова Д. Ю. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Пилипчук Л.І., Лобов О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 22 травня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У січня 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №4686853 від 28.04.2021 в сумі 88 000 грн з яких: 20 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 66 000 заборгованість за відсотками; 2 000 заборгованість за комісійними винагородами та понесені судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2 422 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Заявлені вимоги мотивують тим, що 28.04.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено договір споживчого кредиту №4686853 у власному кабінеті на сайті ТОВ «МІЛОАН» (http://miloan.ua/). На підставі вказаного кредитного договору відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20 000 грн. Проте, відповідач умови договору належним чином не виконував, у зв`язку із чим утворилася заборгованість.

Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Діджи Фінанс» 10 серпня 2021 року укладено Договір відступлення права вимоги № 06Т, за яким право вимоги до відповідача за кредитним договором №4686853 від 28.04.2021 року перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».

У зв`язку із чим позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 22 травня 2025 року у задоволенні позовної заяви товариства зобмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 простягнення заборгованості відмовлено.

Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив позивач ТОВ «Діджи Фінанс». Скарга мотивована тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуальнго права , без дослідження доказів долучених до матеріалів справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що відповідно до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на телефон вказаний позичальником при укладанні договору. Вказаний підпис міститься на першій сторонці кредитного договору. Платіжне доручення 44913754 від 28.04.2021, враховуючи вимоги Інструкції, яка була чинною на момент перерахування кредитних коштів, відповідає вимогам закону, тобто є належним та допустимим доказом.

Наведений апелянтом розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам погодженим між відповідачем та ТОВ «Мілоан» . До апеляційної скарги додає скріншот першої сторінки Договору про споживчий кредит №4686853 від 28.04.2021 із одноразовим ідентифікатором. Апелянт вказує, що в данову випадку слід врахувати положення статті 204 ЦК України у якій закріплено презумпцію правомірності правочину.

З урахуванням викладеного позивач просить скасувати рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 22 травня 2025 року, та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з слідуючого.

Позивач стверджує, що між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем 28.04.2021 укладено договір споживчого кредиту №4686853 в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам ст. 205, 207 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наявної Анкети-заяви на кредит №4686853 створеної 28.04.2021 заявку подано з ІР адреси: НОМЕР_1 . В зазначеній анкеті містяться персональні дані ОСОБА_1 , сума кредиту 20 000,00 грн., строк кредиту 24 дні з 28.04.2021 року, сума до повернення 28 000,00 грн.

28.04.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладений договір про споживчий кредит № 4686853. Вказаний договір підписано ОСОБА_2 , ТОВ «Мілоан» 28.04.2021 о 08:46.

Згідно п. 2.1 Договору про споживчий кредит №4686853 кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що якщо зі спливом 3-го дня з моменту укладення цього Договору кредитні кошти не будуть відправленні Товариством та/або не будуть отримані Позичальником у відповідності з визначеним способом надання кредиту, дія цього Договору може бути припинена достроково з відповідним відображенням в Особистому кабінеті.

Згідно Графіку платежів сума кредиту 20 000,00 грн, проценти за користування кредитом 6 000 грн., комісія 2000,0 грн .

Згідно Платіжного доручення 40484607 долученого позивачем: дата такого доручення 28.04.2021, платником зазначено ТОВ «Мілоан», Банк платника ПриватБанк, отримувач ОСОБА_1 , банк отримувача MASTERCARD кредит рах.№ 516874*24 , сума 20000,00 грн., призначення платежу: Кошти згідно договору 4686853.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, заборгованість відповідача за Договором №4686853 від 28.04.2021року станом на 21.07.2021 у розмірі 88000 грн., яка складається: заборгованість по тілу кредиту - 20000,00 грн.; заборгованість по процентам 66 000грн.; заборгованість по комісії 2000,00 грн.

10.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №06Т, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «Діджи Фінанс» належні йому права вимоги до ОСОБА_1 , відповідно до витягу з Додатку до Договору факторингу №06Т від 10.08.2021 р. ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 кредитний договір №4686853 від 28.04.2021року.

Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №06Т від 10.08.2021 року ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги заборгованості ТОВ «ТОВ«Діджи Фінанс» до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 4686853 від 28.04.2021 в сумі 88 000 грн, з них: основна сума боргу 20 000 грн, сума заборгованості за відсотками 66000 грн., сума заборгованості за комісією 2000 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У статті 11 цього Закону передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 вказаного Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами 1 і 2 статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до частини 1статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статями 512,514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини 1статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

На підтвердження заборгованості та її розміру позивач подав до суду першої інстанції договір споживчого кредиту № 4686853 від 28.04.2021 року , анкети-заяви №4686853 від 28.04.2021, графіку платежів до кредитного договору № 4686853 від 28.04.2021, паспорт споживчого кредиту № 4686853, договір №06Т про відступлення права вимоги від 10.08.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ«Діджи Фінанс» , витяг з додатку до договору факторингу № №06Т від 10.08.2021 .

Зі змісту наданих позивачем документів неможливо достовірно встановити, що вони були підписані сторонами, які зазначені у договорі в електронній формі. Відповідно, відсутні підстави вважати, що між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 виникли зобов`язання за Договором кредиту.

Надана позивачем копія платіжного доручення ТОВ « МІОЛАН» № 40484607 від 28.04.2021 містить дані про отримувача ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 20 000 грн на кред рах № 516874*24 .

Проте жодних даних про належність зазначеного карткового рахунку відповідачці матеріали справи не містять.

Апеляційний суд зауважує, що у справі, яка переглядається, позивач мав можливість надати докази на обґрунтування позовних вимог, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12,81 ЦПК України. Проте зазначеного обов`язку позивач не виконав, належних та достатніх доказів укладення між ТОВ « МІОЛАН» та ОСОБА_1 . Договору Кредиту в електронній формі та надання відповідачці кредитних коштів суду не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно дост. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК Українисуд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 22 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: О.А. Лобов

Л.І. Пилипчук