У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Волкової Н.С.,

за участю секретаря Костроміної Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 , за участю стягувача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», про відстрочення виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 646 859 (шістсот сорок шість тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн та моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 12 728 (дванадцять тисяч сімсот двадцять вісім) грн 30 коп. та витрати на отримання правової допомоги в сумі 13 405 (тринадцять тисяч чотириста п`ять) грн 50 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення набуло законної сили.

Відповідно до ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 05 лютого 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участю стягувача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», про розстрочення виконання рішення суду, відмовлено.

06 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду від 19 грудня 2025 року у справі №711/4045/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Обґрунтовуючи заяву вказує, що визнає обов`язок виконати рішення суду та має намір виконувати його добросовісно. Разом з тим, майновий та фінансовий стан не дозволяє здійснити одноразове виконання рішення без істотного порушення мінімальних умов існування, з огляду на наступне.

??? ОСОБА_1 є пенсіонером, єдиний регулярний дохід пенсійна виплата як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та інваліду III групи у розмірі 10 491 (десять тисяч чотириста дев`яносто одна) грн 96 коп. на місяць, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду. Інших джерел доходу не має, трудову діяльність не здійснює, підприємницькою діяльністю не займається. У його власності перебуває єдине житло - будинок в с. Червона Слобода Черкаського району, площею 46,2 кв.м. із земельною ділянкою 12 соток, який є його єдиним місцем проживання. Окрім суми, стягнутої за рішенням суду, заявник має заборгованість за кредитною карткою у розмірі 42 188 (сорок дві тисячі сто вісімдесят вісім) грн 91 коп. та заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 8 551 (вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят одна) грн 51 коп., що додатково ускладнює його фінансове становище.

Одноразове або негайне виконання рішення суду разом з виплатою обов`язків відповідно до кредитного договору та сплатою заборгованості за житлово-комунальні послуги призведе до позбавлення його засобів для існування, неможливості забезпечення базових потреб у харчуванні та оплаті житла, тому просить надати можливість виконувати його у реальний та добросовісний спосіб з урахуванням фінансового стану. Вважає, що саме надання відстрочки строком на 12 місяців для виконання рішення дозволить стабілізувати фінансовий стан та уникнути критичного погіршення умов життя.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися.

Заявник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, у задоволенні заяви просить відмовити.

Суд, дослідивши матеріали заяви, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Питання відстрочення або розстрочення виконання судового рішення врегульоване також нормою статті 435 ЦПК України, якою передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 435 ЦПК України).

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК України).

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 435 ЦПК України).

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, відстрочення виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 у справі № 916/190/18.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 796/43/2018.

Обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2021 у справі № 9901/598/19, який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, в обґрунтування заяви про відстрочення виконання судового рішення, заявником зазначено, що він є особою похилого віку та перебуває на пенсії, однак це не є безумовною підставою для відстрочення виконання судового рішення. Закон не пов`язує можливість надання розстрочки чи відстрочки виконання рішення з фактом досягнення пенсійного віку або отримання пенсії як єдиного джерела доходу, а вимагає доведення наявності конкретних обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Суд вже звертав увагу заявника, що пенсійний статус особи є загальною соціальною ознакою, яка притаманна значній кількості осіб, і сам по собі не свідчить про наявність виняткових обставин у розумінні процесуального закону. Для вирішення питання про розстрочення виконання судового рішення заявник повинен довести не лише факт отримання пенсії, а й реальний фінансовий стан, зокрема розмір пенсійних виплат, наявність або відсутність іншого доходу, майна, заощаджень, обов`язкових витрат на лікування чи утримання інших осіб, що у сукупності могло б свідчити про неможливість виконання рішення суду у встановленому законом порядку.

Проте, аргумент заявника про неможливість виконання рішення через його скрутне матеріальне становище суд не приймає до уваги, оскільки згідно з ч. 2 ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язань.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинялись дії спрямовані на виконання рішення суду, як і підготовчі дії, які можуть постати необхідними спрямованими на його виконання, матеріали справи не містять.

Надана заявником довідка про доходи Головного управління ПФУ в Черкаській області сама по собі не є доказом скрутного матеріального становища та відсутності доходів, адже стосується лише нарахувань пенсії з листопада 2025 року по січень 2026 рік, і жодним чином не підтверджує наявність виняткових обставин, які б перешкоджали належному виконанню боржником рішення суду, ускладнювали б його виконання або робили виконання неможливим.

Суд звертає увагу, що норми чинного законодавства допускають відстрочення виконання рішення лише у виняткових випадках, натомість заявником не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України, на підтвердження наявності обставин, що утруднюють виконання рішення суду, а відтак обставини на які посилається заявник, не є такими обставинами, які б свідчили про їх винятковість.

Безпідставне відстрочення виконання рішення суду підриває правовий принцип своєчасного та повного виконання судового рішення у цивільній справі, що являється складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Також заявником не доведено, що в разі задоволення чи часткового задоволення заяви він зможе добровільно виконати судове рішення, не надано відомостей про наявність та обсяг заощаджень, або їх відсутність, відсутність транспортних засобів. Тобто, вирішуючи дане питання суд зазначає, що обставини, на які посилається заявник, не є виключними в розумінні статті 435 ЦПК України і не є підставою для відстрочення виконання рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, суду не надано доказів звернення заявника до ОСОБА_2 щодо вирішення питання мирового врегулювання на стадії виконання рішення суду та можливого затвердження графіка платежів. За вище наведених обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.260,261,353,354,355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участю стягувача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», про відстрочення виконання рішення суду, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н. С. Волкова