Справа № 594/1662/25
У Х В А Л А

02 січня 2026 року м.Борщів

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Губіш О.А., ознайомившись з матеріалами справи за заявою ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 , заінтересована особа Мельнице Подільська селищна рада, місцезнаходження: с-ще Мельниця Подільська, вул. Кудринецька, 1, Чортківського району Тернопільської області, про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, у якій просила становити факт родинних відносин, яким визнати що вона є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Дзвенигород Чортківського району Тернопільської області, та встановити факт належності їй заповіту, який складений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь ОСОБА_1 , та посвідчений 22 травня 2007 року Урожайнівською сільською радою Борщівського району Тернопільської області за Р № 32.

Ознайомившись із вказаною заявою, вважаю, що така в частині встановлення факту родинних відносин подана відповідно до вимог ст.ст.315-318 ЦПК України, підлягає розгляду в судах загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства та підсудна Борщівському районному суду Тернопільської області.

Вивчивши заяву ОСОБА_1 в частині встановлення факту належності їй заповіту, який складений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь ОСОБА_1 , та посвідчений 22 травня 2007 року Урожайнівською сільською радою Борщівського району Тернопільської області за Р № 32., додані до такої матеріали, приходжу до висновку, що у правовідносинах, на які посилається заявник, вбачається спір про право.

Так, згідно ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу.

Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядк якого розглядаються цівільні справи про підтвердження або відсутності юридичних фактів.

Як слідує зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви, доданих до такої документів, остання просить суд встановити факт належності їй заповіту, який складений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), на яку заявник посилається в касаційній скарзі, зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61 24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 6114667св20).

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту належності заповіту є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , зокрема з метою наступного вирішення питання щодо права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті останньої.

Зазначений юридичний факт породжує правовий наслідок і від цього залежить виникнення майнових прав у заявника, зокрема отримання спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

Крім того, слід зазначити, що правовстановлюючі документи це офіційні документи, які підтверджують законне право особи чи юридичної особи на володіння, користування та розпорядження певним майном (нерухомість, транспорт, бізнес тощо). Так, заповіт є документом, що посвідчує волю спадкодавця, але сам по собі він не є правовстановлюючим документом на майно, а стає підставою для набуття права власності спадкоємцями після смерті заповідача, коли нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину, що в свою чергу виключає судове провадження при вирішенні питань порушених заявником.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадку відмови у відкритті провадження вона має право подати клопотання про повернення судового збору.

Керуючись ст.ст. 19, 187, 315-318 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Прийняти заяву ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 , заінтересована особа Мельнице Подільська селищна рада, місцезнаходження: с-ще Мельниця Подільська, вул. Кудринецька, 1, Чортківського району Тернопільської області, про встановлення факту родинних відносин до розгляду та відкрити провадження у справі.

1.Призначити у справі судове засідання в приміщенні Борщівського районного суду Тернопільської області (м. Борщів вул. Я.Кондри, 5) о 14 год. 10 хв. 30 січня 2025 року з участю сторін.

2.Копію ухвали про відкриття провадження направити учасникам справи, заінтересованій особі з копією заяви та з копіями доданих до неї документів.

3.Запропонувати заінтересованій особі протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали, подати письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються.

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Мельнице Подільська селищна рада, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу відмовити.

Роз`яснити заявниці, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», вона має право подати клопотання про повернення судового збору.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за веб-адресою сторінки: http://bv.te.court.gov.ua/sud1902/ .

Ухвала суду в частині відкриття провадження у справі набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала в частині відмови у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

СУДДЯ: