Справа № 632/1953/25
провадження № 2/632/178/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05 січня 2026 р. м. Златопіль
Суддя Златопільського міськрайонного суду Харківської області Кузьменко С.Л. за участю секретаря судового засідання Хохлової І.С., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Златопільської міської ради Харківської області про визнання втратившими право користування житловим приміщенням осіб, які тривалий час були відсутніми за місцем реєстрації,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , втратившими право користування житловим приміщенням осіб, які тривалий час були відсутніми за місцем реєстрації, третя особа: Орган опіки та піклування Златопільської міської ради Харківської області.
Також, у позовній заяві позивачка просила суд розглядати справу без її участі, на позові наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Ухвалою судді від 24.10.2025 позовну заяву було залишено без руху, позивачці надавався строк для усунення недоліків, які позивачка усунула 28.10.2025.
Ухвалою судді від 06.11.2025 дану цивільну справу прийнято до розгляду, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання на 04.12.2025 з викликом сторін по справі, співвідповідачам визначено строк для подання відзиву.
04.12.2025, перед судовим засіданням від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, на позові наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Також, 04.12.2025 від представника третьої особи Органу опіки та піклування Златопільської міської ради Харківської області Петренка В.І. надійшла заява в якій, представник третьої особи просить суд розглянути дану цивільну справу без участі представника третьої особи, з позовними вимогами згодні, заперечень не мають.
Ухвалою судді від 06.11.2025 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні, враховуючи наданий співвідповідачам час для подання відзиву на позов, розгляд справи призначено на 04.12.2025.
Ухвалою судді від 04.12.2025 року судове засідання було відкладено на 05.01.2026 року через неявку співвідповідачів, здійсненого виклик співвідповідачів через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України та засобами поштового зв`язку.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивачка та представник третьої особи надали заяви про розгляд справи без їх участі, позивачка наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, представник третьої особи не заперечує проти задоволення позову.
Співвідповідачі ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 законним представником якої є ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України та засобами поштового зв`язку. Конверти з розписками, які направлялися співвідповдічам повернулися до суду з зазначенням: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов до суду співвівідповідачі не надавали так само як і будь-яких заяв чи заперечень.
Позивачка 04.12.2025 просила суд розглядати справу за її відсутністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, тому суддя вважає, що є підстави для розгляду справи по суті.
Також, 04.12.2025 представник третьої особи Органу опіки та піклування Златопільської міської ради Харківської області Петренко В.І. надав заяву в якій, просить суд розглянути дану цивільну справу без участі представника третьої особи, з позовними вимогами згодні, заперечень не мають.
Суддя у порядку статей 280 та 281 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення.
Враховуючи, що сторони до суду не прибули, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.
Суддя, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.
З договору міни від 13.12.1996 вбачається, що позивачка обміняла квартиру АДРЕСА_1 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 на м-ні, яка належала співвласникам ОСОБА_4 (а.с. 5.6).
Відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, надані власнику житлового приміщення ОСОБА_1 Виконавчим Комітетом Златопільської міської ради Харківської області № 2600 від 09.10.2025 містять прізвище, ім`я та по батькові співвідповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.4).
З копії акту № 1802 від 09.10.2025 КП «Жилсервіс» Златопільської міської ради Харківської області вбачається, що співвідповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно зареєстровані, але фактично не мешкають за адресою: АДРЕСА_3 з травня 2014 року (а.с.7).
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання співвідповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням з тих підстав, що вони понад 5 років за місцем реєстрації не проживают та не несуть витрати по утриманню квартири.
Відповідно до статті 9 Житловий кодекс України (далі ЖК України), ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
В статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно статтями 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першої 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено частиною першою статті 391 ЦК України.
Підстави втрати права користування житлом визначені статтею 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми Закону, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Зі змісту вказаної статті, а також статті 64 ЖК України, яка дає визначення поняття «член сім`ї» вбачається, що необхідною умовою існування права на користування житлом власника є спільне проживання членів сім`ї з власником житла та ведення спільного господарства.
Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова № 5), під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; стаття 405 ЦК України), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Пунктом 39 Постанови № 5 роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.
З врахуванням того, що співвідповідачі не проживають у належній позивачці квартирі понад 5 років, спільним побутом з позивачкою не пов`язані, не ведуть з нею спільне господарство та не несуть витрат на утримання житла, а наявність реєстрації є формальною умовою приналежності до житлового будинку, тому суддя вважає, що право позивачки підлягає захисту у спосіб визначений нею у позовній заяві, який є ефективним та призводить до поновлення її прав.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановлені обставини в їх системному зв`язку вказують на те, що співвідповідачі втратили право на користування житловим будинком, а тому суддя приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтею 41 Конституції України; Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; статтями 9, 64, 72, 150 ЖК України; статтями 15, 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 258, 259, 263-265, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Златопільської міської ради Харківської області про визнання втратившими право користування житловим приміщенням осіб, які тривалий час були відсутніми за місцем реєстрації - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте Златопільським міськрайонним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду безпосередньо або через Златопільський міськрайонний суд Харківської області або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги позивачем або заяви про перегляд заочного рішення, поданої відповідачем. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У разі подання заяви про перегляд заочного рішення воно або скасовується судом або підлягає оскарженню в загальному порядку, передбаченому ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач, якому заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії заочного рішення суду.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Бєлгорода, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Первомайським РВ УМВС України в Харківській області, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_2 , м.т. НОМЕР_3 .
ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка село Андріївка, Кегичівського району, Харківської області, паспорт серії НОМЕР_4 Кегичівським РВГУМВС України в Харківській області від 06.07.2009, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5
ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України НОМЕР_5 Відділ реєстрації цивільного стану по місту Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області 04.12.2009, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .
Суддя: С. Л. Кузьменко