Провадження № 22-ц/811/2966/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.

секретаря: Заяць Я.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 10 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування.

Позов мотивувала тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28 червня 2024 року з вини ОСОБА_1 , належний їй автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, чим їй завдано матеріальних збитків.

Вартість відновлювального ремонту вищезазначеного автомобіля становить 167 976.69 грн, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових становить 78070.02 грн.

У Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна страхова компанія «Оранта» як страховика винуватця дорожньо-транспортної пригоди виник обов`язок з відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 , з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Однак Публічне акціонерне товариство «Національна Акціонерна страхова компанія «Оранта» виплатило страхове відшкодування лише в розмірі 40 832.56 грн, у зв`язку з чим з нього на її користь підлягає стягненню 37 237.46 грн недоотриманого страхового відшкодування.

Оскільки страхової виплати недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 , з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика і сумою виплаченого страхового відшкодування, в розмірі 89906.67 грн.

Крім того, з нього підлягає стягненню вартість проведення експертного дослідження з метою встановлення вартості відновлювального ремонту належного їй автомобіля, що зазнав пошкоджень в розмірі 7000 грн.

З наведених підстав просила:

-стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна страхова компанія «Оранта» на її користь страхове відшкодування в розмірі 37 237.46 грн;

-стягнути з ОСОБА_1 на її користь відшкодування майнової шкоди в розмірі 96906.67 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування майнової шкоди, завданої транспортному засобу у розмірі 37 237,46 грн, понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн, судового збору у розмірі 1 211,20 грн, а всього 42948,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування майнової шкоди у розмірі 96906,67 грн, понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн, судового збору у розмірі 1 211.20 грн, а всього 105 617,87 грн.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2025 року в частині вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 , оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що шкода підлягає відшкодуванню в межах реального знецінення майна, яке визначається з урахуванням його технічного стану, а знос не є самостійним видом шкоди, а лише економічним коефіцієнтом, що зменшує вартість нових деталей з огляду на вік та стан автомобіля, тому відшкодуванню підлягає лише реальний розмір збитків, що становить 78070.02 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на підставі полісу №219803038, яким встановлено ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000 грн., відтак обов`язок з відшкодування шкоди в межах цього ліміту виник саме у страховика.

Оскільки він може бути відповідальним тільки за ту частину шкоди, яка залишилася непокритою страховиком, але в межах загальної шкоди, визначеної з урахуванням зносу, що в даному випадку не перевищує ліміт страхового відшкодування, тому пред`явлені до нього позовні вимоги є безпідставними.

Між сторонами відсутній спір щодо стягнення франшизи, оскільки сума франшизи добровільно сплачена позивачці

У наданому позивачкою висновку експерта зазначені пошкодження, які відсутні в первинному страховому акті, що може свідчити про те, що частина пошкоджень виникла або була виявлена після дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, у висновку експерта згадано про наявність слідів попередніх ремонтів кузова, однак експерт не відмежував ушкодження, які мають відношення до дорожньо-транспортної пригоди, від попередніх або наступних дефектів.

Висновок експерта складено значно пізніше дорожньо-транспортної події без належної фото фіксації, а відтак не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження розміру завданої шкоди.

Просить рішення суду в частині пред`явлених позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом встановлено, що 28 червня 2024 року о 18 год. 22 хв., на вул. Липинського, 50 у м.Львові ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 11183», реєстраційний номер НОМЕР_2 , був не уважний, не врахував дорожньої обстановки при виїзді з прилеглої території, а саме АЗС «УкрНафта», не надав перевагу в русі автомобілю марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер, НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , що рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 2.3.Б, 16.1. Правил дорожнього руху.

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 липня 2024 року у справі №466/7363/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн в дохід держави.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 підтверджується, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер, НОМЕР_1 .

Згідно з висновком експерта № 129, складеним 25 жовтня 2024 року судовим експертом Галамаєм Б.І. за результатами автотоварознавчої експертизи, проведеної на замовлення ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер, НОМЕР_1 , без включення ПДВ у вартість матеріалів становить 167 976.69 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу без включення ПДВ у вартість матеріалів складає 78070.02 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ВАЗ 11183», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу № 215577339.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Національна Акціонерна страхова компанія «Оранта» виплатило ОСОБА_3 40 832.56 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2025 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування майнової шкоди, завданої транспортному засобу у розмірі 37 237,46 грн.

Рішення суду в цій частині в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 вказує, що виплаченої суми страхової виплати недостатньо для відшкодування в повному обсязі шкоди, завданої пошкодженням належного їй автомобіля.

Відносини між ОСОБА_4 та його страховиком Публічним акціонерним товариством «Національна Акціонерна страхова компанія «Оранта» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та нормами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Оскільки судом стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна страхова компанія «Оранта» страхове відшкодування з врахуванням вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, такий обов`язок виник у винної особи, яким є відповідач ОСОБА_1 .

Такий висновок узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц.

Наведене спростовує доводи апелянта щодо відсутності у нього обов`язку сплатити позивачу різницю між вартістю відновлювального ремонту та сумою виплаченого страхового відшкодування.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з ОСОБА_1 , як винної особи в дорожньо-транспортній пригоді, на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню кошти у розмірі 89 906.67 грн, що становлять різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а також 7000 грн вартості авто товарознавчої експертизи.

Доводи апеляційної скарги про те, що у Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна страхова компанія «Оранта» як страховика цивільно-правової відповідальності особи винної у дорожньо-транспортній пригоді виник обов`язок відшкодувати шкоду в межах страхового ліміту в розмірі 160 000 грн, не знайшли свого підтвердження, оскільки витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу відшкодовуються страховиком з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а відтак у Публічного акціонерного товариства «Національна Акціонерна страхова компанія «Оранта» не виникло обов`язку з виплати стразового відшкодування у більшому розмірі.

Покликання апелянта на неналежність та недопустимість висновку експерта № 129 від 25 жовтня 2024 року, є необгрунтованими, оскільки у ньому вказано, що висновок експерта підготовлено для подання до суду, а експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 КК України, відтак такий висновок відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України та є належним і допустимим доказом на підтвердження вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

Крім того, відповідач, заперечуючи щодо позовних вимог, пред`явлених до нього, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачкою висновку експерта № 129 від 25 жовтня 2024 року на підтвердження вартості відновлювального ремонту належного їй автомобіля.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Шандра М.М.