Справа № 390/2111/25
Провадження № 2/390/1096/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2026 р.Кропивницький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Квітки О.О.,

за участю секретаря - Петренко В.Р,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сидоренко Євгенія Олександрівна, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом та з врахуванням заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду, які вирішені судом ухвалою суду від 23.02.2026, просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг в розмірі 828 980, 00 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 140 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн.

Рух справи

26.08.2025 провадження по цивільній справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

12.11.2025 закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

17.02.2026 від представника позивача надійшла заява про залишення частини позовних вимог без розгляду, які вирішені судом ухвалою суду від 23.02.2026.

Безпосередньо розгляд справи по суті суд здійснив у засіданні 23.02.2026. При цьому справу розглянув без участі сторін, які подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Позиція позивача

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 14.02.2023 між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав від нього грошові кошти в розмірі 731 371 грн, що становить 20 000 доларів США за офіційним курсом валют, встановлених Національним банком України станом на день укладення договору - 36, 5686 грн за 1 долар США, строком до 14 лютого 2024 року. Відповідно до п.4 договору позичальник взяв на себе зобов`язання повернути одержані у позику грошові кошти відразу в повній сумі. Проте грошові кошти на час подання цього позову відповідач не повернув, чим порушив виконання прийнятих зобов`язань, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених майнових прав. Таким чином, станом на день звернення до суду відповідач повинен повернути позивачу борг в сумі 20 000 доларів США, що еквівалентно 828 980 грн, з розрахунку за курсом НБУ - 41,4490 грн за 1 долар США.

Представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги про стягнення боргу підтримала та просила задовольнити.

Позиція відповідача

Відповідач, в поданій до суду заяві від 05.01.2026, позов визнав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, зобов`язався погасити заборгованість протягом двох місяців.

Обставини справи, зміст спірних правовідносин

14 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 38.

Відповідно до пункту 1 цього договору ОСОБА_2 (позичальник) прийняв у власність від ОСОБА_1 (позикодавець) 731 372, 00 грн, що становить 20 000 доларів США за офіційним курсом валют, встановлених НБУ станом на день укладення цього договору - 36,5686 грн за 1 долар США, таку ж саме суму грошових коштів без нарахування процентів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві у строк до 14.02.2024.

Згідно з п.4 цього договору позичальник зобов`язується повернути одержані у позику грошові кошти відразу в повній сумі. При цьому позикодавцем буде видана позичальнику власноручну розписку про одержання грошей. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий. Повна сума позики, що підлягає поверненню на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 20 000 доларів США за офіційним курсом продажу на день виконання зобов`язання з повернення одержаних у позику грошових коштів. Сторони домовились, що цей договір не передбачає права позичальника на повернення коштів частинами. Позикодавець має право не приймати від позичальника виконання його обов`язку частинами.

29 липня 2025 року позивачем направлено на адресу ОСОБА_2 заяву про повернення боргу по договору позики від 14.02.2023, яка залишена відповідачем без задоволення.

Релевантні джерела права та висновки Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)».

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оцінка доказів та висновки суду

Відповідачем позов визнано в повному обсязі, суд зазначає, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом.

Оскільки грошове зобов`язання відповідачем по поверненню позивачу відповідної суми не виконано, ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, суд вважає, що позивачем правомірно заявлена вимога про повернення заборгованості за договором позики за курсом на день звернення до суду, тому з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу, ґрунтуються на вимогах законодавства, а отже підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 15 140 грн.

Ухвалою суду від 23.02.2026 заяву представника позивача про залишення частини вимог без розгляду задоволено та позовні вимоги про стягнення штрафу в розмірі 828 980 грн, 3% річних в розмірі 37 133, 75 грн, інфляційних втрат в розмірі 155 392, 30 грн залишено без розгляду.

Таким чином, оскільки суд задовольняє позов в повному обсязі в розмірі 828 980 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8 289 грн 80 коп, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Враховуючи визнання відповідачем позову після закриття підготовчого судового засідання, суд не застосовує положення ст.142 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тобто витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн.

На підтвердження зазначеного до матеріалів позову долучено копію ордера серії ВА № 1122780 від 12.08.2025; договір про надання правничої допомоги від 17.07.2025, укладений між адвокатом Сидоренко Є.О. та ОСОБА_1 , предметом якого є надання правничої допомоги в Кропивницькому районному суді у справі про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики, розмір оплати праці при наданні правової допомоги складає 25 000 грн; квитанцію № 2 від 07.08.2025 про сплату Лавровим В.Д. 25 000 грн, підстава: договір про надання правничої допомоги від 17.07.2025.

Отже стороною позивача надано належні, допустимі та достатні докази витрат позивача на професійну правничу допомогу по цій справі, які визнанні відповідачем, а тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 25 000 грн витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сидоренко Євгенія Олександрівна, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 828 980 (вісімсот двадцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 289 (вісім тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн 80 коп. та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя О.О.Квітка