Справа № 577/1007/26
Провадження № 6/577/22/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2026 р.

Конотопський міськрайонний суду Сумської області у складі:

головуючого судді Гетьмана В.В.,

при секретарі Лиховоз Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Конотопа подання державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи,-

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що на виконанні знаходиться виконавче провадження №70169951 з примусового виконання виконавчого листа №480/12092/21, виданого 29.09.2022 р. Сумським окружним адміністративним судом про стягнення 544345,71 грн. витрат на утримання у вищому навчальному закладі. Боржником добровільно рішення суду не виконується, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено. Виконавцем були вжиті заходи щодо перевірки майнового стану боржника, накладено арешт на все його рухоме та нерухоме майно. Однак, останній від сплати боргу ухиляється. У зв`язку з необхідністю здійснення виконавчого провадження та недопущення випадку виїзду ОСОБА_1 за межі України, просить задовольнити вказане подання.

У судове засідання державний виконавець не з`явився, надав заяву про проведення судового розгляду без їх участі, подання підтримує в повному обсязі.

Судом встановлено, що на виконанні у Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження №70169951 з примусового виконання виконавчого листа №480/12092/21, виданого 29.09.2022 р. Сумським окружним адміністративним судом про стягнення 544345,71 грн. витрат на утримання у вищому навчальному закладі (а.с.4).

26.10.2022 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним судовим рішенням, зобов`язано боржника протягом 05 робочих днів подати декларацію про доходи та майно, яку направлено для відома боржнику (а.с.5).

Загальний розмір заборгованості за виконавчим документом становить 492288,36 грн.

Станом на 24.02.26 р. державний кордон України ОСОБА_1 не перетинав (а.с.7).

На день розгляду подання в суді зазначене зобов`язання боржником не виконане.

Встановлені обставини справи безспірно вказують на те, що боржником не виконуються його зобов`язання за рішенням суду про стягнення боргу, а вжиті державним виконавцем заходи з метою виконання зобов`язань ОСОБА_1 бажаного результату не дали.

Звертаючись із поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , державний виконавець обґрунтовувала свою вимогу наявністю в останнього невиконаних зобов`язань, від виконання яких боржник ухиляється, що в силу ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» є підставою для тимчасового обмеження його у праві виїзду.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, положення ст. 441 ЦПК України передбачають, що така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення є обов`язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання державного виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (тривале невиконання боржником зобов`язання, вказаного у постанові про відкриття виконавчого провадження).

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 12 ч.6 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

За умовами ч.1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11.07.2013 р. (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2, 3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно у демократичному суспільстві).

Оцінюючи обставини справи в сукупності зі наведеними вище нормами закону, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що з боку боржника у виконавчому проваджені має місце ухилення від виконання рішення суду.

Судом встановлено та підтверджено доданими до подання доказами, що з моменту відкриття виконавчого провадження й до теперішнього часу боржником не вчинено жодних дій на виконання судового рішення, також всупереч ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» не подано державному виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника. Зокрема, про майно, яким володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою встановленою Міністерством юстиції України. Боржник жодного разу не з`явився за викликами державного виконавця, жодних пояснень не надав.

З дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення боргу боржником в добровільному порядку борг на користь стягувача не сплачується, жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення, не вчиняється, що вказує на ухилення від його виконання.

В порушення п.3 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржником не надано пояснень щодо невиконання виконавчих документів, декларацію про доходи та майно, про рахунки в банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб. Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо) або про інші підстави, внаслідок виникнення яких боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження» та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій боржник не повідомив та з письмовими заявами до виконавця не звертався.

Вищезазначені обставини у їх сукупності мають наслідком висновок про необхідність застосування до боржника такого виключного заходу як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України на строк до повного виконання рішення суду у даній справі.

На переконання суду, відмова у задоволенні подання державного виконавця за даних конкретних обставин справи фактично позбавить його можливості використати ефективний правомірний засіб впливу на недобросовісного боржника, і, як наслідок, реалізувати повний обсяг наданих законом повноважень, кінцевою метою яких є здійснення своєчасного та повного виконання судового рішення.

Зазначене обмеження переслідує легітимну мету - захист прав і свобод іншої особи стягувача за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Таке обмеження є пропорційним, оскільки тривале невиконання судового рішення суперечить ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже нівелює значення судового рішення, яке захищає права людини, робить відповідне право не реальним, а ілюзорним.

Ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України в`їзду в країну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

За змістом ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження права виїзду за межі України щодо боржника не порушить його права на вільне пересування і відповідає усім трьом критеріям, про які йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року): 1) обмеження ґрунтується на законі (п. 19 ч. З ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України); 2) обмеження переслідує легітимну мету, передбачену у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: обмеження є необхідним в демократичному суспільстві для підтримання публічного порядку (в даному випадку - щодо обов`язковості виконання судового рішення) та з метою захисту прав інших осіб (в даному випадку - прав стягувача щодо ефективного виконання судових рішень); 3) обмеження перебуває в справедливому балансі між правами заявника та публічним інтересом (тобто є пропорційним меті його застосування): тимчасове обмеження заявника у виїзді за межі України не завдасть істотної шкоди майновим і немайновим правам заявника (в тому числі - більшої, аніж шкоди, яка заподіюється стягувачам внаслідок довготривалого невиконання боржником судових рішень) і сприятиме виконанню судових рішень і запобігатиме ухиленню заявника від виконання законних вимог державного виконавця щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність задоволення даного подання.

Керуючись ст. 19, 33 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 4, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. 258-261, 441 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Подання задовольнити.

Обмежити тимчасово фізичну особу - боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язання згідно виконавчого провадження №70169951 з примусового виконання виконавчого листа №480/12092/21, виданого 29.09.2022 р. Сумським окружним адміністративним судом.

Ухвалу суду направити для негайного виконання до адміністрації Державної прикордонної служби України: 01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення до Сумського апеляційного суду.

СуддяВ. В. Гетьман