ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року

м. Київ

справа № 761/5499/21

провадження № 61-8308св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»,

треті особи: реєстратор філії м. Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Новейко-Вадіс Оксана Георгіївна, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року у складі судді Фролової І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року у складі колегії суддів Слюсар Т. А., Голуб С. А., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (далі - ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку») про усунення перешкод у користуванні майном.

Позов обґрунтовано тим, що 15 березня 2017 року позивачем на підставі договору купівлі-продажу № 6200/17/001053 у суб`єкта господарювання, що здійснює торгівлю транспортними засобами, а саме Товариства з обмеженої відповідальністю «Прогрес Автотрейд Київ» (далі - ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ»), який діяв від імені ОСОБА_2 було придбано автомобіль «TOYOTA SEQUOIA» д/н НОМЕР_1 .

Після укладення договору купівлі-продажу в Територіальному сервісному центрі МВС № 8046 за позивачем зареєстроване право власності на вказаний автомобіль.

У грудні 2020 року при спробі продажу належного йому автомобіля ОСОБА_1 стало відомо, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься запис про обтяження. Позивач вважав, що запис про обтяження № 27283508 є таким, що порушує його права та підлягає вилученню з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

З урахуванням заяви про зміну предмета позову позивач просив суд усунути йому перешкоди у розпорядженні майном - автомобілем марки «TOYOTA», модель «SEQUOIA», рік випуску 2007, колір бежевий, номер об`єкта НОМЕР_2 , номер державної реєстрації НОМЕР_1 , шляхом визнання нечинним обтяження такого майна та виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження рухомого майна № 27283508, накладеного 04 грудня 2019 року реєстратором Новейко-Вадіс О. Г.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 07 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року, позов ОСОБА_1 задовольнив.

Усунув ОСОБА_1 перешкоди у розпорядженні майном - автомобілем марки «TOYOTA», модель «SEQUOIA», рік випуску 2007, колір бежевий, номер об`єкта НОМЕР_2 , номер державної реєстрації НОМЕР_1 , шляхом визнання нечинним обтяження такого майна та виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження рухомого майна № 27283508, накладеного 04 грудня 2019 року реєстратором Новейко-Вадіс О. Г.

Стягнув із ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 ,00 грн.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що на час відчуження ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 транспортного засобу були відсутні відомості про обтяження автомобіля як предмета застави, тому немає підстав вважати збереження сили застави для ОСОБА_1 як нового власника майна,

а відповідач під час розгляду справи не довів, що набувач спірного майна

не є добросовісним і такі обставини судом не встановлені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

06 червня 2024 року ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року у цій справі, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верхового Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 573/1105/17 (провадження 61-29747св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 757/17150/17-ц (провадження № 61-45097св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19), від 06 лютого 2020 року (провадження № 61-2859св18), від 07 квітня 2020 року у справі № 761/48585/18 (провадження № 61-19810св19), від 28 грудня 2020 року у справі № 201/9852/17 (провадження № 61-15550св19), від 09 червня 2021 року у справі № 643/1735/19 (провадження № 61-1526св20), крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Заявник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції встановили факт наявності записів про реєстрацію обтяжень у період продажу майна, які були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна перед відчуженням предмета застави.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що 04 грудня 2014 року продовжено дію запису в реєстрі про обтяження до 04 грудня 2019 року, але водночас безпідставно вказав, що відповідач не надав доказів чинності такого запису про обтяження станом на 15 березня 2017 року - момент відчуження предмета застави. Наведене призвело до безпідставного задоволення позовних вимог.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 13 червня 2024 року у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою, витребував справу із суду першої інстанції, надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті

389 ЦПК України.

У липні 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 22 жовтня 2024 року клопотання ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» про зупинення дії рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року задовольнив, зупинив дію рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2026 року визначено колегію суддів для розгляду справи № 761/5499/21

у такому складі: Сердюк В. В. (суддя-доповідач), судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Сакара Н. Ю.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що між ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», правонаступником якого є ВАТ «БГ Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір від 31 липня 2008 року № 15/20-2008 (т. 1, а. с. 36-39). Того ж дня між тими ж сторонами укладено договір застави автомобіля № 15/20-2008-ЗА, предметом якого є автомобіль марки «TOYOTA», модель «SEQUOIA», рік випуску 2007, колір бежевий, номер об`єкта НОМЕР_2 , номер державної реєстрації НОМЕР_1 , об`єм двигуна 5663, зареєстрований ВРЕВ-1 УДАІ в м. Києві 29 липня 2008 року, що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , виданого ВРЕВ-9 УДАІ в м. Києві 29 липня 2008 року (т. 1, а. с. 43-45).

Відповідно до пункту 3.4 договору застави заставодавець без письмової згоди заставодержателя не має права здійснювати будь-які дії щодо предмета застави,

які призводять (можуть призвести) до зменшення заставної вартості предмета застави, в тому числі, але не обмежуючись, передавати предмет застави у володіння та/або користування третіх осіб, крім ОСОБА_3 ; відчужувати предмет застави.

Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна

№ 200853800 від 05 серпня 2008 року (16:00) зареєстровано приватне обтяження (застава рухомого майна) на підставі договору застави автомобіля від 31 липня 2008 року № 15/20-2008-3А, об`єкт обтяження: автомобіль легковий «TOYOTA», модель «SEQUOIA», номер об`єкта: НОМЕР_2 , номер державної реєстрації НОМЕР_1 , обтяжувач: ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства», код 20717958, боржник: ОСОБА_2 (код НОМЕР_4 ), строк дії запису - 05 серпня 2013 року, реєстраційний номер запису 7689656 (т. 1, а. с. 54).

За інформацією, яка міститься у витязі про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 19 серпня 2013 року № 41625679 (17:31), продовжено дію приватного обтяження на предмет застави (т. 1, а. с. 55).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 04 грудня 2014 року № 45778717 за заявою ПАТ «БГ Банк» продовжено дію обтяження предмета застави до 04 грудня 2019 року, реєстраційний номер обтяження: 14668867 (контрольна сума: Г2А1912БДА) (т. 1, а. с. 56).

Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 15 березня 2017 року № 51715507 (12:59) проведена реєстрація вилучення запису та з реєстру вилучено запис № 14668867 (контрольна сума: Г2А1912БДА). Підстава: заява про реєстрацію змін обтяження рухомого майна, 62970574, 15 березня 2017 року, ПАТ «БГ Банк», реєстратор - приватний нотаріус Незнайко Є. В. (контрольна сума: ВАВБОГ27ОВ) (т. 1, а. с. 230).

15 березня 2017 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 6200/17/001053 у суб`єкта господарювання, що здійснює торгівлю транспортними засобами ТОВ «Прогрес Автотрейд Київ», який діяв від імені ОСОБА_2 придбав автомобіль легковий «TOYOTA», модель «SEQUOIA», номер об`єкта: НОМЕР_2 , номер державної реєстрації НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 12, 13).

Після укладення договору купівлі-продажу в Територіальному сервісному центрі МВС № 8046 за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на вказаний автомобіль (т. 1, а. с. 14).

12 жовтня 2018 року між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону від 19 вересня 2018 року № UA-EA-2018-08-29-000130-b, укладений договір № 102018/ПУЛ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно з яким 12 жовтня 2018 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення банком кредитору прав вимоги за кредитним договором від 31 липня 2008 року № 15/20-2008 (з усіма наступними змінами та доповненнями до нього), укладеним між банком та ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 46-51).

Така ж заміна відбулася і щодо договору застави автомобіля від 31 липня 2008 року № 15/20-2008-3А та договорами поруки від 16 вересня 2009 року № 15/20-2008-1 та від 26 липня 2010 року № 15/20-2008-2.

У справі № 755/8766/21 за позовом ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Є. В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, що підтверджується постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року, встановлені такі обставини:

ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» 04 грудня 2019 року у зв`язку із закінченням строку дії приватного обтяження на предмет застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором повторно подано заяву про продовження дії обтяження на автомобіль марки TOYOTA, модель SEQUOIA, рік випуску 2007, колір бежевий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , об`єм двигуна 5663, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого ВРЕВ-1 УДАІ в м. Києві 29 липня 2008 року. Відповідний запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з`явився 04 грудня 2019 року об 17 год (витяг № 63513830);

04 грудня 2019 року реєстратор Новейко-Вадіс О. Г. Київської обласної філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесла відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна: вид обтяження - приватне обтяження, тип обтяження - застава рухомого майна, документ-підстава обтяження - договір застави автомобіля, об`єкт обтяження - автомобіль марки TOYOTA, модель SEQUOIA, рік випуску 2007, колір бежевий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , об`єм двигуна 5663, реєстраційний номер НОМЕР_1 відомості про обтяження відчуження - заборона відчужувати, обтяжувач - ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», боржник - ОСОБА_2 , розмір основного зобов`язання - 546 820,02 дол. США, строк виконання зобов`язання - 30 липня 2015 року, термін дії обтяження - 04 грудня 2024 року, реєстраційний номер 27283508

у листі Київського державного нотаріального архіву від 18 травня 2023 року № 1337/01-21 вказано, що відповідно до протоколу № 208/11-21 засідання експертної комісії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 серпня 2021 року погоджено акт № 2 про вилучення до знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Є. В. Серед справ, внесених до акта № 2, наявні документи (запити, заяви, витяги, інформаційні довідки) за період із 12 січня 2017 року до 21 червня 2017 року.

Листом Національного банку України надано відповідь на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року про витребування інформації і копій документів та повідомлено, що документи, а саме листування з нотаріусами та з реєстратором Державного підприємства «Національні інформаційні системи» в описах архівних справ ПАТ «БГ Банк» не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України ліквідатором ПАТ «БГ Банк» не передавалися. В описах архівних справ ПАТ «БГ Банк» зазначена та знаходиться на архівному зберіганні кредитна справа ОСОБА_2 (кредитний договір від 31 серпня 2008 року № 15/20-2008), у матеріалах якої відсутні заяви про реєстрацію припинення змін обтяження рухомого майна (т. 2, а. с. 65).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

За положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частина перша статті 400 ЦПК України визначає, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга статті 400 ЦПК України).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним критеріям оскаржувані судові рішення відповідають з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» та статті 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частинами третьою, четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису

до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо

за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу

і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення

та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється

в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції

з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Стаття 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає, що держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України.

Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначається реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Виходячи з аналізу наведених вище норм права, застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. В іншому випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2025 року у справі № 761/14139/24 (провадження № 61-10677св25), від 25 лютого 2026 року у справі № 757/33682/23 (провадження № 61-16193св24), а також у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15-ц (провадження № 61-2859св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 573/1105/17 (провадження № 61-29747св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 757/17150/17-ц (провадження № 64-45097св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19), на які міститься посилання у касаційній скарзі.

Отже, перш ніж набути у власність обтяжену заставою рухому річ, набувач має можливість довідатися про наявність такого обтяження з публічного реєстру. Добросовісна особа, яка придбає рухому річ у власність, вправі покладатися на відомості про обтяження. Такий висновок цілком узгоджується із метою запровадження державної реєстрації обтяжень рухомого майна. У протилежному випадку функціонування державних реєстрів взагалі втрачає жодний сенс. За відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про зареєстровані обтяження особа, яка добросовісно покладалась на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких обтяжень, набуває право на таке рухоме майно вільним від незареєстрованих обтяжень (постанова Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 408/1490/20, провадження № 61-14631св21).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановивши, що на час відчуження ОСОБА_2 транспортного засобу марки TOYOTA, модель SEQUOIA, рік випуску 2007, колір бежевий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , об`єм двигуна 5663, реєстраційний номер НОМЕР_1 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, дійшов висновку про відсутність підстав вважати збереження сили застави для нового власника майна. Крім того, суди виснували, що відповідач не довів, що набувач спірного майна не є добросовісним, такі обставини судом не встановлено, за правилами статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» набувач вважається таким, який набув на нього право власності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій.

Доводи касаційної скарги про те, що суди встановили факт наявності записів про реєстрацію обтяжень у період продажу майна, які були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна перед відчуженням предмета застави, спростовуються матеріалами справи.

Суди встановили і це не заперечувалося заявником, що згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 200853800 від 05 серпня 2008 року (16:00) зареєстровано приватне обтяження (застава рухомого майна) на підставі договору застави спірного автомобіля від 31 липня 2008 року № 15/20-2008-3А (т. 1, а. с. 54). За інформацією з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 19 серпня 2013 року № 41625679 (17:31) продовжено дію приватного обтяження на предмет застави (т. 1, а. с. 55). Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 04 грудня 2014 року № 45778717 за заявою ПАТ «БГ Банк» продовжено дію обтяження предмета застави до 04 грудня 2019 року, реєстраційний номер обтяження: 14668867 (контрольна сума: Г2А1912БДА) (т. 1, а. с. 56).

Водночас витягом із Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 15 березня 2017 року № 51715507 (12:59) підтверджено, що проведена реєстрація вилучення запису та з реєстру вилучено запис № 14668867 (контрольна сума: Г2А1912БДА). Підстава: заява про реєстрацію змін обтяження рухомого майна, 62970574, 15 березня 2017 року, ПАТ «БГ Банк», реєстратор - приватний нотаріус Незнайко Є. В. (контрольна сума: ВАВБОГ27ОВ) (т. 1, а. с. 230).

Таким чином, станом на час відчуження спірного автомобіля, а саме 15 березня 2017 року, запис у реєстрі про приватне обтяження (застава рухомого майна) не був чинним, оскільки на підставі заяви заставодержателя ПАТ «БГ Банк» була проведена реєстрація вилучення запису та з реєстру вилучено відповідний запис № 14668867 (контрольна сума: Г2А1912БДА), а ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» не надало доказів того, що запис про приватне обтяження (застава рухомого майна) на підставі договору застави автомобіля від 31 липня 2008 року № 15/20-2008-3А на час відчуження автомобіля був чинним.

Доводи касаційної скарги за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верхового Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 573/1105/17 (провадження 61-29747св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 757/17150/17-ц (провадження № 61-45097св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19), від 06 лютого 2020 року (провадження № 61-2859св18), від 07 квітня 2020 року у справі № 761/48585/18 (провадження № 61-19810св19), від 28 грудня 2020 року у справі № 201/9852/17 (провадження № 61-15550св19), від 09 червня 2021 року у справі № 643/1735/19 (провадження № 61-1526св20), крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, колегія суддів до уваги не бере з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 573/1105/17 (провадження 61-29747св18) розглядався спір за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Надра», ОСОБА_2, третя особа - Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, про звільнення майна з-під арешту.Суд першої інстанції, з висновком якого погодився Верховний Суд, правильно виснував, що накладений арешт на спірний транспортний засіб є незаконним та таким, що порушує права позивача, оскільки станом на 04 лютого 2014 року, тобто на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, власником спірного автомобіля був ОСОБА_1.

У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 757/17150/17-ц (провадження № 61-45097св18) розглядався спір за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», приватного нотаріуса про припинення обтяження на рухоме майно. Залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд вказав, що оскільки при придбанні автомобіля ОСОБА_1 не було відомо про те, що автомобіль перебуває у заставі, і така інформація була відсутня у реєстраційному сервісі МВС, то ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, а наявність обтяження перешкоджає позивачу реалізувати свої права як власника майна.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19) розглядався спір про усунення перешкод у праві розпорядження майном, що належить позивачу на праві приватної власності шляхом припинення приватного обтяження. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції та Верховний Суд, виходив із того, що застава транспортного засобу була належним чином зареєстрована й автомобіль відчужувався у періоди, коли був під обтяженням, тобто відчуження транспортного засобу було заборонено, а тому відсутні підстави для визнання позивача добросовісним набувачем.

У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року (провадження № 61-2859св18) розглядався спір про усунення перешкод у користуванні належним на праві власності автомобілем шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, вказав, що обтяження були встановлені більше ніж через чотири роки після укладення договору купівлі-продажу, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості здійснювати право власності на власний розсуд, тому суди обґрунтовано зазначили, що такі порушення підлягають усуненню шляхом зняття обтяження.

У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 761/48585/18 (провадження № 61-19810св19) про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом припинення обтяження та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, зазначив, що встановивши, що на час відчуження спірного автомобіля позивачці, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, суди правильно виснували про відсутність підстав вважати збереження сили застави для нового власника майна.

У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 201/9852/17 (провадження № 61-15550св19) розглядався спір про скасування та вилучення обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Верховний Суд, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції, вказав, що скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно зазначив, що оскільки жодна з перелічених у статті 28 Закону України «Про заставу» обставин не мала місце у спірних правовідносинах, то відсутні підстави вважати, що обтяження на спірний автомобіль втратило силу.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 643/1735/19 (провадження № 61-1526св20) розглядався спір про визнання нечинним обтяження. Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, зазначив, що під час розгляду цієї справи встановлено, що на час укладення договору купівлі-продажу автомобіля застава спірного транспортного засобу була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а тому висновок судів про те, що на час відчуження спірного автомобіля боржником у реєстрі були відсутні відомості про обтяження та наявність обтяження перешкоджає позивачу реалізувати свої права як власника майна є помилковим, оскільки законодавець пов`язує наявність запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна саме на момент відчуження майна, а не на момент реєстрації права власності на нього. Тому Верховний Суд виснував про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки на час відчуження автомобіля, застава спірного транспортного засобу була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Таким чином, колегія суддів відхиляє посилання заявника щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у наведених вище постановах Верховного Суду, оскільки правовідносини у справі, яка переглядається, та у справах, які надані заявником для порівняння, хоч і є подібними, однак встановлені обставини у справах є різними, що обумовлює і різність їх нормативно-правового регулювання.

Інші доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування правильних по суті судових рішень, оскільки ґрунтуються на необхідності переоцінки доказів і обставин, яким суди першої та апеляційної інстанцій надали належу оцінку. Водночас відповідно до вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

У справі, що розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у заявника іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявника.

У справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків судів.

За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023 року

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара