Справа №705/2159/19
Номер провадження 4-с/710/2/26
УХВАЛА

іменем України

24.02.2026 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Сивоконя С.С.,

за участі секретаря судового засідання Шпиці О.Е.,

учасники процесу:

представник боржника адвокат Моспан В.В.

представник державного виконавця Русенко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання

ВСТАНОВИВ:

05.02.2026 скаржник ОСОБА_1 звернулась до Шполяснького районного суду Черкаської області зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року у цивільній справі №705/2159/19 визнано: незаконним та скасовано наказ від 03.07.2019 № 25 приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України , поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ ЕНЕРГО», стягнуто з приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 липня 2019 року по 17 березня 2025 року в розмірі 346 882,80 грн. (триста сорок шість тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 80 коп.), з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 05.11.2025 р. рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» на користь ОСОБА_1 , та в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 693 751 (шістсот дев`яносто три тисячі сімсот п`ятдесят одна) грн 08 коп з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті. Стягнуто з Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» () в дохід держави 12 909 (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`ять) грн 13 коп. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Постанова набрала законної сили в день її проголошення. 26.01.2026 р. ОСОБА_1 (надалі - Стягувачем) до Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подано заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Шполянського районного суду Черкаської області №705/2159/19 від 07.01.2026 року про стягнення з Приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середню заробітну плату за час вимушено прогулу в розмірі 693 751 (шістсот дев`яносто три тисячі сімсот п`ятдесят одна) грн 08 коп з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті. Заява обґрунтовано тим, що Боржником постанову Кропивницького апеляційного суду від 17.03.2025 р. в повному обсязі не виконано, що підтверджується неналежною сплатою податків, а саме військового збору, що призвело до невиплати Стягувачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 22 873.96 грн. 26.01.2026 р. постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Паливодою Оленою Петрівною відкрито виконавче провадження № 80088366 з ідентифікатором доступу 443А27064ЕББ, надано Боржнику 5 робочих днів для подання декларації про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 2287.4 гривня (UAH). 26.01.2026 р. постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України О.Паливодою визначено мінімальний розмір витрат виконавчого провадження, а саме: «Винесення постанови про стягнення виконавчого збору 28.6 грн Винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) 37.6 грн Винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 54.24грн Винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 16.6 грн Плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 69 грн Загальна сума мінімальних витрат: 206,04 грн». 26.01.2026 р. постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України О.Паливодою стягнуто з боржника: ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО" адреса: Черкаська обл., м. Умань, вулиця Індустріальна 2 виконавчий збір у розмірі: 2287,40 гривня (UAH). 26.01.2026 р. постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України О.Паливодою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/ електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 25461,36 гривня (UAH). 27.01.2026 р. головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України О.Паливодою винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №80088366, керуючись вимогами п. 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові від 27.01.2026 р. зазначено: «Кошти середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті стягувачу сплачено згідно платіжних інструкцій №№ 450, 452, 453 від 06.01.2026 КБ "Акорд Банк". Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п.9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження». 27.01.2026 р. головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України О.Паливодою винесено постанову про зняття арешту з усіх рахунків, що належать боржнику. В постанові від 27.01.2026 р. зазначено: «Кошти сплачено згідно платіжних інструкцій №№ 450, 452, 453 від 06.01.2026 КБ "Акорд Банк". Ураховуючи викладене, керуючись статтею 59 Закону України Про виконавче провадження,. Вважаю, що дії головного державного Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України О.Паливоди щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 80088366 є протиправними та передчасними з огляду на наступне: Відповідно до ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Верховний Суд у постанові від 19.03.2025 у справі №537/4740/20 визначив: «У пункті 164.6 статті 164 ПК України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності. Системний аналіз пункту 3 Порядку № 100 та пункту 164.6 статті 164 ПК України дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. Відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року в справі № 2340/3023/18 (адміністративне провадження № К/9901/6896/19) зазначено, податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час виплати працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Отже, усталена практика Верховного Суду свідчить про уніфікований підхід щодо функцій роботодавця як податкового агента під час виконання рішення суду про стягнення сум на користь працівника. Оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розд. ІV Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами і доповненнями, згідно із п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету встановлено ст. 168 ПКУ. Так, згідно із п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПКУ податковий агент, поняття якого визначено п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПКУ, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 ПКУ. Якщо платник податку отримує доходи у вигляді заробітної плати за період її збереження згідно із законодавством, у тому числі за час відпустки або перебування платника податку на лікарняному, то з метою визначення граничної суми доходу, що дає право на отримання податкової соціальної пільги, та в інших випадках їх оподаткування, такі доходи (їх частина) відносяться до відповідних податкових періодів їх нарахування (п.п. 169.4.1 п. 169.4 ст. 169 ПКУ). Таким чином, заробітна плата у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу нарахована (виплачена) на підставі рішення суду на користь працівника оподатковується за ставками ЄСВ, ПДФО та ВЗ, які діяли у податкових періодах їх нарахування. З 1 грудня 2024 року ставка військового збору збільшена до 5 % відповідно до Закону України № 4015-ІХ від 10 жовтня 2024 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1405 встановлено, що доходи платників військового збору - осіб, визначених пунктом 162.1, статті 162 ПКУ , нараховані за наслідками податкових періодів до набрання чинності Законом, оподатковуються за ставкою військового збору, що діяла до набрання чинності цим Законом (1,5%), незалежно від дати їх фактичної виплати (надання) , передбачених Кодексом. крім випадків, прямо До доходів (їх частини), які нараховані (виплачені, надані) податковими агентами платникам податку у вигляді заробітної плати , у тому числі за час відпустки, у вигляді виплат, пов`язаних з тимчасовою втратою працездатності (за час перебування платника податку на лікарняному), за податкові періоди до 1 грудня 2024 року застосовується ставка військового збору 1,5 % незалежно від дати їх фактичної виплати (надання). До зазначених доходів, які будуть нараховані (виплачені, надані) за податкові періоди після 1 грудня 2024 року, застосовується ставка військового збору 5 відсотків. Згідно платіжки №450 від 06.01.2026 р. Боржником застосовано ставку військового збору 5% та сплачено 34687.55 грн. Однак, Боржник зобов`язаний був сплатити з 04.07.2019 по 30.11.2024 р. ставку військового збору в розмірі 1.5 % - 9803.01 грн., а за період з 01.12.2024 по 17.03.2025 р. в розмірі 5 % - 2010.88 грн., що загалом становить 11813.89 грн. 693751.08/69 =10054.36 10054.36*65=653533.40 10054.36*4=40217.44 653533.40-1.5%=9803.01 - військовий збір за період з 04.07.2019 по 30.11.2024 р. 40217.44-5%=2010.88 - військовий збір за період з 01.12.2024 по 17.03.2025 р. 9803.01 +2010.88=11813.89 грн. Отже, Боржник не виплатив Стягувачу суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 22873.96 грн. у зв`язку з переплатою ставки військового збору за період з 04.07.2019 по 30.11.2024 р. на 3.5%, а тому рішення суду в повному обсязі не виконано. Абзацом 2-3 ч. 2. ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон №2464) встановлено, що для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована. Зазначений порядок нарахування внеску поширюється також на осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул. Відповідно до частини п`ятої ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для роботодавців встановлюється у розмірі 22 % до визначеної ст. 7 Закону № 2464 бази нарахування ЄВ. У разі якщо база нарахування ЄВ не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума ЄВ розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки ЄВ. Обчислення ЄВ здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону № 2464 нараховується ЄВ (частина друга ст. 9 Закону № 2464). Згідно з п.п. 2 п. 2 розд. IV Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, якщо нарахування заробітної плати здійснюється за попередній період, зокрема у зв`язку з уточненням кількості відпрацьованого часу , виявленням помилок, суми нарахованої заробітної плати включаються до заробітної плати того місяця, у якому були здійснені такі нарахування . Отже, база нараховування ЄВ для осіб яким нараховано середню заробітну плату (дохід) за час вимушеного прогулу, згідно з рішенням суду при поновленні працівника на посаді визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу) на кількість місяців, за які вона нарахована та включається до заробітної плати місяця, у якому були здійснені такі нарахування. У разі, якщо база нарахування ЄВ не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума ЄВ розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки ЄВ. Згідно даних довідки ОК-5 від 25.01.2026 р. в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (надалі - Реєстр) відсутня інформацію про нараховану заробітну плату та сплату ЄСВ Боржником за період з 04.07.2019 р. по 17.03.2025 р. ГУ ПФУ в Черкаській області надано Стягувачу відповідь від 16.01.2026 р. в якій зазначено, що в Реєстрі застрахованих осіб страхувальником ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» відомості щодо нарахованої заробітної плати (доходу) за період роботи з 04 липня 2019 р. по 25 березня 2025 року не відображено в звітності. Отже, Боржником рішення суду в повному обсязі не виконано, оскільки Боржник не сплатив ЄСВ за період з 04.07.2019 р. по 17.03.2025 р., що підтверджується даними Реєстру та відсутністю уточнюючої звітності Д1, Д5 та 4ДФ за минулий звітний період, квитанції про прийняття ЄСВ у відповідності до рішення суду та вимог податкового законодавства. Державний виконавець проігнорувала вимогу щодо сплати роботодавцем ЄСВ за кожний місяць вимушеного прогулу та має бути нарахований у розмірі не менше мінімального страхового внеску, що означає необхідність контролю сум нарахувань у розрізі місяців відповідного періоду. Скаржник вважає, що головний державний виконавець О.Паливода неналежно здійснила перевірку виконання Боржником рішення суду, неефективно та не в повному обсязі вчинила виконавчі дії в межах наданих повноважень, що підтверджується неповним виконання рішення суду. З огляду на те, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, державний виконавець О.Паливода діяла з порушенням вказаного Закону та прийняла неправомірне рішення про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 07.01.2026 №705/2159/19, яке повинно бути виконане. Належним доказом вжиття усіх, передбачених Законом, заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України. Постанова Кропивницького апеляційного суду від 05.11.2025 р. залишилась невиконана, а середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22873.96 грн. не виплачено у зв`язку з неналежним відрахування податків в частині сплати ставки військового збору за період з 04.07.2019 по 30.11.2024 р. на 3.5%. З урахуванням викладеного скаржник вважає, що постанова від 27.01.2026 р. про закінчення виконавчого провадження є протиправною, незаконною, передчасною та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного скаржник просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Паливоди Олени Петрівни від 27.01.2026 року про закінчення виконавчого провадження № 80088366 та зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України усунути допущені порушення Закону України «Про виконавче провадження» шляхом відновлення виконавчого провадження № 80088366 на виконання виконавчого листа від 07.01.2026 №705/2159/19.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 09.02.2026 скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 24.02.2026 о 11:00 год.

Ухвалю судді Шполянського районного суду Черкаської області від 18.02.2026 у задоволенні клопотання скаржника ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області відмовлено.

23.02.2026 до суду від представника державного виконавця надійшли заперечення на скаргу.

Заперечення обґрунтовані тим, що 26.01.2026 р. ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подано заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Шполянського районного суду Черкаської області №705/2159/19 від 07.01.2026 року про стягнення з Приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середню заробітну плату за час вимушено прогулу в розмірі 693 751 (шістсот дев`яносто три тисячі сімсот п`ятдесят одна) грн 08 коп з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті. Щодо недопустимості довільного тлумачення норм права стороною Стягувач у заяві фактично надає власне тлумачення норм податкового законодавства, яке: не є офіційним; не ґрунтується на узагальнюючих податкових консультаціях; не підтверджене рішенням компетентного органу; суперечить принципу правової визначеності. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Аналогічний принцип поширюється на визначення податкових зобов`язань вони можуть встановлюватися виключно контролюючими органами у визначеному законом порядку. Самостійне тлумачення норм податкового законодавства стороною спору не створює юридичних наслідків та не може підміняти рішення компетентного органу. Щодо визначення податкового зобов`язання Відповідно до Верховна Рада України прийнятого Податковий кодекс України: податкове зобов`язання визначається або самим платником у декларації; або контролюючим органом шляхом прийняття податкового повідомлення рішення; лише узгоджене податкове зобов`язання може вважатися податковим боргом. Стягувач не є контролюючим органом та не має повноважень: визначати податкові зобов`язання; встановлювати податковий борг; здійснювати офіційний податковий розрахунок. Відсутність податкового повідомлення-рішення, доказів його вручення, доказів узгодження суми, доказів несплати, свідчить про недоведеність заявлених вимог. Розрахунок, здійснений стягувачем, не має правового статусу податкового зобов`язання. Суб`єктивне тлумачення закону стороною спору не може замінювати офіційне застосування норм права компетентним органом. Щодо неналежності та недопустимості доказів. Самостійний розрахунок стягувача: не є первинним бухгалтерським документом; не є актом контролюючого органу; не підтверджує виникнення грошового зобов`язання; не доводить наявність податкового боргу. Щодо перевищення меж предмета доказування Якщо справа не є податковим спором, а стосується виконання стягнення коштів включення розрахунку податкового зобов`язання може виходити за межі предмета доказування. Суд досліджує лише ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Податкові зобов`язання визначаються у спеціальному порядку та не можуть бути встановлені в межах іншого процесуального провадження; Аргумент щодо презумпції правомірності платника податків У податкових правовідносинах діє принцип: у разі неоднозначного трактування норм рішення приймається на користь платника податків; тягар доведення правомірності нарахування покладається на контролюючий орган. Тому позиція стягувача, яка базується виключно на власному розумінні норм, не може вважатися достатньою для доведення грошових вимог. Доводи стягувача щодо наявності у боржника податкового зобов`язання ґрунтуються виключно на власному тлумаченні норм податкового законодавства та самостійно здійсненому розрахунку. Разом з тим визначення податкового зобов`язання належить виключно до повноважень контролюючого органу та здійснюється у встановленому законом порядку. Відсутність податкового повідомлення-рішення або іншого належного доказу узгодження відповідної суми свідчить про недоведеність заявлених вимог. Самостійний розрахунок сторони не є належним та допустимим доказом у розумінні процесуального законодавства та не може підтверджувати наявність грошового зобов`язання боржника. Відповідно до Верховна Рада України прийнятого Податковий кодекс України: податкове зобов`язання визначається або самим платником у декларації; або контролюючим органом шляхом прийняття податкового повідомлення рішення; лише узгоджене податкове зобов`язання може вважатися податковим боргом. Стягувач не є контролюючим органом та не має повноважень: визначати податкові зобов`язання; встановлювати податковий борг; здійснювати офіційний податковий розрахунок. Щодо виконання рішення виключно в межах виконавчого документа. Постанова Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 761/12665/14-ц. Правовий висновок. Виконання судового рішення здійснюється виключно в межах, визначених резолютивною частиною рішення та виконавчим документом. Державний виконавець не вправі змінювати зміст рішення або доповнювати його новими сумами. Також, відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 761/12665/14-ц, від 13.03.2019 у справі № 522/1912/15 ц, виконання рішення суду здійснюється виключно в межах виконавчого документа, а суд при розгляді скарги не вправі встановлювати нові грошові зобов`язання. Таким чином, включення стягувачем до розрахунку сум, не передбачених виконавчим документом, є неправомірним. Доводи стягувача щодо наявності у боржника податкового зобов`язання ґрунтуються виключно на власному тлумаченні норм податкового законодавства та самостійно здійсненому розрахунку. Водночас визначення податкових зобов`язань віднесено законом до компетенції контролюючих органів у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Самостійний розрахунок сторони не є належним та допустимим доказом у розумінні статті 7680 ЦПК України та не підтверджує наявність узгодженого податкового боргу. Крім того, виконавче провадження здійснюється виключно в межах виконавчого документа та не передбачає встановлення нових грошових зобов`язань. Отже, вимоги стягувача є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами. На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволені скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, а саме на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Паливоди О.П. в повному обсязі

24.02.2026 до суду від представника боржника надійшли заперечення на скаргу.

Заперечення обґрунтовані тим, що в провадженні Шполянського районного суду знаходиться справа № 705/2159/19, провадження № 4-с/710/2/26, за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, а саме на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Паливоди О.П. Приватне підприємство «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» подає ці заперечення у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження від 26.01.2026 № 80088366 та вчиненням виконавчих дій, обґрунтованих нібито наявністю заборгованості, що, за твердженням Скаржника, виникла у зв`язку з утриманням військового збору із сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Боржник на виконання Постанови Кропивницького апеляційного суду від 05.11.2025 у справі № 705/2159/19 відповідно до платіжних інструкцій № 450-453 проведено нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 693 751 грн. 08 коп. 1. Щодо правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу Середній заробіток за час вимушеного прогулу, присуджений судом, є доходом фізичної особи, який відповідно до вимог податкового законодавства України підлягає оподаткуванню у загальному порядку. Правова позиція щодо утримання податків із середнього заробітку за час вимушеного прогулу підтверджена Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.10.2024 у справі № 757/27799/21-ц, провадження № 61-11515св24 . Згідно з нею, суд визначає загальну суму середнього заробітку, але роботодавець при виконанні рішення зобов`язаний утримати з неї ПДФО та військовий збір, оскільки ці суми прирівнюються до заробітної плати. у якій прямо зазначено, що середній заробіток, присуджений судом, виплачується з утриманням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, тому що стягнута сума зменшується на суму податків і зборів, утримуваних роботодавцем Отже, Боржник (роботодавець) у даному випадку не лише має право, а й зобов`язаний утримати та перерахувати відповідні податки і збори під час виплати такого доходу. 2. Щодо ставки військового збору та моменту виникнення податкового обов`язку Законом України від 10 жовтня 2024 року № 4015-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період воєнного стану», який набрав чинності з 01.12.2024 (далі Закон № 4015), внесено зміни до розділу IV ПКУ та п. 16? підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ щодо збільшення ставки військового збору з 1,5 % до 5 % від оподатковуваного доходу фізичних осіб. Відповідно до п. 16? підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками військового збору є, зокрема, особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПКУ (пп. 1 пп. 1.1 п. 16? підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ). Об`єктом оподаткування військовим збором для платників, зазначених у пп. 1 пп. 1.1 п. 16? підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, є доходи, визначені ст. 163 ПКУ (пп. 1 пп. 1.2 п. 16? підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ). Ставка військового збору становить, зокрема, для платників, зазначених у пп. 1 пп. 1.1 п. 16? підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1 пп. 1.2 п. 16? підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною пп. 4 пп. 1.3 п. 16? підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ (пп. 1 пп. 1.3 п. 16? підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ). Нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору з доходів платників військового збору, зазначених у пп. 1 пп. 1.1 п. 16? підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, здійснюються в порядку, встановленому розділом IV ПКУ, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, за ставками, визначеними пп. 1.3 п. 16? підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ (пп. 1.4 п. 16? підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ). Згідно з пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) військового збору до бюджету з доходів платників, зазначених у пп. 1 пп. 1.1 п. 161 підрозділі 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, є особи, визначені у ст. 171 ПКУ, зокрема, податкові агенти. Враховуючи викладене, дохід у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу, нарахований (виплачений) на підставі рішення суду після 01 грудня 2024 року на користь фізичної особи, включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків та оподатковується військовим збором за ставкою 5 % незалежно за який період такі доходи нараховані . Таким чином, визначальною є дата нарахування та виплати доходу після набрання чинності Законом України від 10.10.2024 № 4015-ІХ, а застосування ставки військового збору у розмірі 5 % є законним та обов`язковим. Що також підтверджується індивідуальною податковою консультацією від 29.12.2025 № 6958/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК. Боржник на виконання вимог чинного законодавства подав звіти: 1. Додаток Д1, який перевірений податковим органом та встановлено, що помилок в звіті не виявлено (ЄСВ); 2. Додаток 4 ДФ, який перевірений податковим органом та встановлено, що помилок в звіті не виявлено (ПДФО та військовий збір ), що підтверджується квитанціями про отримання. 3. Відсутність зворотної дії закону в часі Застосування ставки військового збору 5 % у даному випадку не є зворотною дією закону в часі, оскільки: податкові правовідносини виникли після набрання чинності Законом № 4015 ІХ; об`єкт оподаткування виник у момент нарахування доходу; саме момент нарахування (виплати) доходу визначає розмір ставки збору. Такий підхід повністю відповідає принципам податкового права та офіційній позиції контролюючих органів. 4. Відсутність повноважень органів ДВС щодо податкових зобов`язань Відповідно до статей 1 та 3 Закону України «Про виконавче провадження», органи державної виконавчої служби здійснюють виключно примусове виконання судових рішень та не наділені повноваженнями щодо перевірки правильності нарахування або сплати податків. Згідно з пунктом 41.1 Податкового кодексу України, контроль за справлянням податків і зборів здійснюють виключно контролюючі органи - податкові органи. Отже, будь-які висновки Скаржника або ж органу ДВС щодо нібито неправомірності утримання військового збору є такими, що виходять за межі його компетенції, та не можуть бути правовою підставою для примусового виконання. Також, Стягувач не є контролюючим органом та не має повноважень: визначати податкові зобов`язання; встановлювати податковий борг; здійснювати офіційний податковий розрахунок. 5. Податкові питання не належать до компетенції органів ДВС Органи державної виконавчої служби не є органами податкового контролю та не наділені повноваженнями перевіряти правильність нарахування, утримання або сплати податків і зборів. Відповідно до: статті 41 Податкового кодексу України; статті 19? Податкового кодексу України, контроль за правильністю нарахування, утримання та сплати податків і зборів належить виключно до компетенції контролюючих органів - податкових органів. У разі виникнення сумнівів щодо правильності перерахування податку на доходи фізичних осіб або військового збору єдиним передбаченим законом механізмом є проведення відповідної перевірки контролюючим органом, а не ініціювання виконавчого провадження органом ДВС. З метою належного виконання постанови Кропивницького апеляційного суду та податкових зобов`язань, Боржником та представником Боржника подано запити на які отримано відповіді, а саме: 1. ГУ ДПС у Черкаській області № 1832/6/23-00-24-01-04 від 06.02.2026: «…дохід у вигляді заробітної плати за періоди минулих років, нарахований та вплачений юридичною особою (роботодавцем) за рішенням суду на користь фізичної особи (працівника) після 01 грудня 2024 року оподатковується військовим збором за ставкою 5 відсотків, незалежно за які періоди такий дохід нараховується…»; 2. Пенсійний фонд України № 2800-060202-8/9440 від 06.02.2026: «…Станом на дату надання відповіді, в межах запитуваного періоду, в реєстрі застрахованих осіб наявна інформація про перебування у трудових відносинах із страхувальником та сплату єдиного соціального внеску стосовно особи, вказаної у запиті, сформована на підставі звітних відомостей, що надійшли від страхувальника ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЦЕНТР- МОНТАЖ-ЕНЕРГО". В межах своєї компетенції представник скаржника повідомляє, що в звітних відомостях, поданих вказаним страхувальником 04.02.206 за січень 2026 року, стосовно вказаної особи, наявна інформація про нарахування сум заробітної плати (доходу) з кодом типу нарахувань "1", який застосовується у випадку нарахувань заробітної плати/доходу за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких (якої) перевищує календарний місяць, а також за відпрацьований час після звільнення з роботи або згідно з рішенням суду середня заробітна плата за вимушений прогул. Сума грошового забезпечення нарахована у попередніх звітних (податкових) періодах за період з липня 2019 року по березень 2025 року…». 3. 18.02.2026 за вих. №80/02 до Державної податкової служби України, ГУ ДПС в Черкаській області, Уманська ОДПІ ГУ ДПС в Черкаській області направлено запит щодо застосування ставки військового збору при виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу на даний час відповідь не отримано. 4. 19.02.2026 за вих № 19/02/2026 до Державної податкової служби України направлено адвокатський запит щодо перевірки та правильності нарахування та сплати військового збору в розмірі 5 % за весь період часу, тобто з 04.07.2019 по 17.03.2025 включно відповідно до постанови Кропивницького апеляційного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 705/2159/19 на даний час відповідь не отримано. Крім того, військовий збір в умовах воєнного стану є загальнодержавним податком особливої важливості, а підміна функцій податкового органу органом ДВС та ігнорування встановленого законом порядку його адміністрування свідчать про грубе порушення принципу розмежування повноважень між органами державної влади. Доводи Стягувача щодо наявності порушень у Боржника податкового законодавства та неповного виконання постанови суду ґрунтуються виключно на власному тлумаченні норм податкового законодавства та самостійно здійсненому розрахунку. Водночас визначення податкових зобов`язань віднесено законом до компетенції контролюючих органів у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Виконавче провадження здійснюється виключно в межах виконавчого документа та не передбачає встановлення нових грошових зобов`язань Боржника. На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволені скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, а саме на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Паливоди О.П. в повному обсязі.

Участь у судовому засіданні, в режимі відеоконференції з власних технічних засобів, приймали представник боржника ОСОБА_2 та представник державного виконавця Русенко А.Ю., які в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні поданої скарги.

ОСОБА_1 та її представник Коркіяйнен О.С. в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.

Скаржником подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням скаржника на лікарняному.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Явка скаржника та представника скаржника у судове засідання не визнавалась судом обов`язковою. Скаржник та представник скаржника були завчасно повідомлені про час та місце розгляду справи. Судом було розглянуто клопотання сторони скаржника про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Уманським міськрайонним судом Черкаської області та завчасно повідомлено сторону скаржника про результати його розгляду. Сторона скаржника не була позбавлена можливості звернутися до суду з клопотання про участь в режимі відеоконференції з іншим судом, або з власних технічних засобів. Сторона скаржника, мала змогу безпосередньо з`явитись до суду, оскільки була завчасно повідомлена про вище вказані обставини. Докази перебування скаржника на лікарняному суду надані не були.

Ураховуючи вище вкладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання скаржника про відкладення розгляду справи.

Суд, розглянувши скаргу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Так, у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року у цивільній справі №705/2159/19 визнано: незаконним та скасовано наказ від 03.07.2019 № 25 приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України , поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ ЕНЕРГО», стягнуто з приватного підприємства «ЦЕНТР-МОНТАЖ-ЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 липня 2019 року по 17 березня 2025 року в розмірі 346 882,80 грн. (триста сорок шість тисяч вісімсот вісімдесят дві гривні 80 коп.), з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 05.11.2025 р. рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» на користь ОСОБА_1 , та в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 693 751 грн 08 коп з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті. Стягнуто з Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» () в дохід держави 12 909 (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`ять) грн 13 коп. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

26.01.2026 р. постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Паливодою Оленою Петрівною відкрито виконавче провадження № 80088366 з ідентифікатором доступу 443А27064ЕББ, надано Боржнику 5 робочих днів для подання декларації про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 2287.4 гривня (UAH).

26.01.2026 р. постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України О.Паливодою визначено мінімальний розмір витрат виконавчого провадження.

26.01.2026 р. постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України О.Паливодою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/ електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 25461,36 гривня (UAH).

27.01.2026 р. головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України О.Паливодою винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №80088366, керуючись вимогами п. 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».

У поданій скарзі, скаржник фактично не погоджується з сумою вирахуваних податків, а саме 5% військового збору, замість 1,5% у період з 04.07.2019 по 30.11.2024.

Суд відхиляє дане твердження, оскільки відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками військового збору є, зокрема, особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПКУ (пп. 1 пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ). Об`єктом оподаткування військовим збором для платників, зазначених у пп. 1 пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, є доходи, визначені ст. 163 ПКУ (пп. 1 пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ). Ставка військового збору становить, зокрема, для платників, зазначених у пп. 1 пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1 пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною пп. 4 пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ (пп. 1 пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ). Нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору з доходів платників військового збору, зазначених у пп. 1 пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, здійснюються в порядку, встановленому розділом IV ПКУ, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, за ставками, визначеними пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ (пп. 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ). Згідно з пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) військового збору до бюджету з доходів платників, зазначених у пп. 1 пп. 1.1 п. 161 підрозділі 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, є особи, визначені у ст. 171 ПКУ, зокрема, податкові агенти. Враховуючи викладене, дохід у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу, нарахований (виплачений) на підставі рішення суду після 01 грудня 2024 року на користь фізичної особи, включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків та оподатковується військовим збором за ставкою 5 % незалежно за який період такі доходи нараховані.

Також скаржник вказує, що боржником не сплачено ЄСВ.

Дане твердження спростовано дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

Наданою Пенсійним фондом України відповіддю, відповідно до якої в звітних відомостях, поданих вказаним страхувальником 04.02.2026 за січень 2026 року, стосовно вказаної особи, наявна інформація про нарахування сум заробітної плати (доходу) з кодом типу нарахувань "1", який застосовується у випадку нарахувань заробітної плати/доходу за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких (якої) перевищує календарний місяць, а також за відпрацьований час після звільнення з роботи або згідно з рішенням суду середня заробітна плата за вимушений прогул. Сума грошового забезпечення нарахована у попередніх звітних (податкових) періодах за період з липня 2019 року по березень 2025 року.

Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 06.01.2026 №453, боржником було сплачено стягувачу 534 188,34 грн виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно постанови Кропивницього апеляційного суду від 05.11.2025.

Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 06.01.2026 №450, боржником було сплачено військовий збір у сумі 34687,55 грн. згідно постанови Кропивницього апеляційного суду від 05.11.2025.

Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 06.01.2026 №451, боржником було сплачено ЄСВ у сумі 152 625,24 грн. згідно постанови Кропивницього апеляційного суду від 05.11.2025.

Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 06.01.2026 №452, боржником було сплачено ПДФО у сумі 124 875,19 грн. згідно постанови Кропивницього апеляційного суду від 05.11.2025.

Боржником подано суду податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утримання з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, додаток Д1, Додаток 4ДФ, що також підтверджують вище вказані суми сплати.

Враховуючи вище викладене, рішення суду виконано в повному обсязі.

Виконавче провадження підлягає закінченню у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд приходить до висновку що скарга не підлягає до задоволення.

Щодо витребування матеріалів виконавчого провадження.

Одною з обов`язкових вимоги до скарги, є зазначення номера виконавчого провадження та ідентифікатора доступу.

Скарга містить номер виконавчого провадження та ідентифікатор доступу, що дає доступ до всіх матеріалів виконавчого провадження в електронній формі.

Учасники процесу мають безперешкодний доступ до матеріалів виконавчого провадження та маю змогу подати такі матеріали суду. Перешкод в отриманні учасником провадження матеріалів виконавчого провадження суду не надано.

Враховуючи викладене судом не витребовувались всі завірені копії матеріалів виконавчого провадження.

На підставі вище викладеного керуючись, ст. ст.447- 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду.

Суддя Шполянського

районного суду С.С. Сивокінь

(повний текст ухвали складено 25.02.2026)