Номер провадження: 22-ц/813/1359/26
Справа № 496/6815/24
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органу державної влади,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органу державної влади у розмірі 820 000 грн.

Позовна заява вмотивована тим, що у січні 2018 року звернувся до Нерубайської сільської ради з питанням щодо виділення йому земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 496-VII від 26.06.2018 йому було відмовлено у виділенні земельної ділянки.

20 грудня 2018 року Одеським окружним адміністративним судом на його користь було постановлено рішення по справі №420/5228/18 про зобов`язання Нерубайської сільської ради вирішити питання про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1 гектари на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області.

04 червня 2019 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/5228/18 від 20 грудня 2018 року про виділення йому земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1 га на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, Нерубайська сільська рада рішенням № 655-VII, вирішила в черговий раз відмовити у виділенні земельної ділянки.

20 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєвим Є.Є. було прийнято постанову BПI № 60652654 від 20.11.2019 року про відкриття виконавчого провадження.

27 лютого 2020 року старшим державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєвим Є.Є. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60652654 від 27.02.2020 року.

27 жовтня 2020 року Одеським окружним адміністративним судом у справі №420/6192/19 було визнано протиправним та скасовано рішення Нерубайської сільської ради № 655-VII від 04.06.2019 року, що на думку позивача є єдиним «доказом» правомірності винесення постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 60652654 від 27.02.2020 року.

Зазначає, що ч. 7 ст. 118 ЗК України передбачає у якості відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою невідповідність запитуваної ділянки генеральному плану населеного пункту. Втім, вказана норма не виключає обов`язку суб`єкта владних повноважень обґрунтувати, у чому саме полягає невідповідність запитуваної земельної ділянки генеральному плану. Зі змісту оскаржуваного рішення суд не може встановити конкретних підстав відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Зі змісту клопотання, яке розглядалось відповідачем (Нерубайська сільська рада) повторно на виконання рішення суду у справі №420/5228/18, та наданого до нього графічного матеріалу судом встановлено, що бажана земельна ділянка перебуває в межах Біляївського району, КОАТУУ: , Зона: 02, Квартал: 001. За співставленням вказаної ділянки із викопіюванням із Генерального плану населеного пункту (село Нерубайське) судом становлено, що частина вказаної ділянки відноситься до території громадської забудови, тобто відповідає призначенню, із яким позивач має намір використовувати бажану територію. Вказані обставини дають підстави вважати оскаржуване рішення Нерубайської сільської ради № 655-VII від 04.06.2019 року необґрунтованим, а в силу вказаного протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позов у вказаній частині таким, що підлягає задоволенню. 12.10.2024 року до відповідачів зроблено Запит щодо виконання рішення суду справа №420/5228/18 від 20 грудня 2018 року, котрі були проігноровані.

Фактично рішення суду справа №420/5228/18 від 20.12.2018 на сьогоднішній день не виконано, чим порушено ст. 129-1 Конституції України та ст. 63 Закону України Про виконавче провадження, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом (а.с.1-34).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органу державної влади та стягнення 820 000 грн моральної шкоди та судових витрат, відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позовної заяви, так як відповідачі у суді першої інстанції не довели відсутності своєї вини. Відповідачі надають своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (відповідачами було спотворено право).

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 11 лютого 2026 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 23 лютого 2026 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 496-VII від 26.06.2018 року йому було відмовлено у виділенні земельної ділянки (а.с. 10).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було задоволено частково та рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 496-VII від 26.06.2018 в частині відмови громадянину ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господаревих будівель і споруд (присадибна ділянка) було визнаним протиправним та скасовано. Зобов`язано Нерубайську сільську раду Біляївського району Одеської області, вирішити питання про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки у власність (а.с. 11-17).

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 у справі №420/5228/18 рішенням Нерубайської сільської ради № 655-VII від 04.06.2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у виділенні земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового одинку та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1 га. на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області у зв`язку з не відповідністю графічного зображення розташування земельної ділянки генеральному плану c. Нерубайське (а.с. 18-19).

Постановою старшого держаного виконавця Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєва Є.Є. від 20.11.2019 на підставі виконавчого листа по справі №420/5228/18, виданого 30.01.2019 року, відкрито виконавче провадження № 6065254 (а.с. 20-21).

На підставі зазначеного, постановою від 27.02.2020 старший державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лебедєв Є.Є. постановив про закінчення виконавчого провадження у відповідності п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 22-23).

Не погоджуючись із рішенням Нерубайської сільської ради №655-VII від 04.06.2019, ОСОБА_1 звернувся із позовом до Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради було задоволено та визнано протиправним та скасовано рішення Нерубайської сільської ради № 655-VII від 04.06.2019 (а.с. 24-30).

З метою встановлення обставин виконання судового рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/5228/18 від 20 грудня 2018 року про виділення йому земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, ОСОБА_1 12.10.2024 року звернувся до Нерубайської сільської ради з запитом на електронну адресу щодо виконання рішення (а.с. 31).

З метою встановлення обставин виконання судового рішення щодо зобов`язання виділити земельну ділянку, оскільки рішення Нерубайської сільської ради № 655-VII від 04.06.2019 року, яке було підставою для винесення постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 60652654 від 27.02.2020 року, було скасовано, ОСОБА_1 звернувся до Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), шляхом направлення листа на електронну адресу (а.с. 32).

Будь-яких відповідей на вказані запити до позову не надано.

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Цивільний кодекс України врегулював питання відшкодування шкоди, завданої актами влади у трьох статтях глави 82; це статті 1173 ЦК «відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування», стаття 1174 ЦК «відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування», стаття 1175 ЦК «відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності».

Правовідносини позадоговірної відповідальності, врегульовані статтями 1173, 1174 ЦК України, передбачають спеціальні підстави відповідальності, що відображають характер протиправних дій і конкретизацію суб`єкта, що їх безпосередньо вчиняє. До них належать: 1)заподіяння шкоди незаконними діями в галузі адміністративного управління; 2)заподіяння шкоди діями службової особи.

Відповідно до статей 1173, 1174, 1175 ЦК України шкода, заподіяна органами державної влади, органами місцевого самоврядування, посадовими або службовими особами зазначених органів відшкодовується державою, органами місцевого самоврядування; від імені держави, органів місцевого самоврядування, як правило, виступають відповідні фінансові органи, зокрема, державне казначейство. Певними особливостями характеризується така загальна умова відповідальності, як протиправність актів влади; статті 1173, 1174, 1175 ЦК України говорять про «незаконні» рішення, дію чи бездіяльність органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових або службових осіб, а також про прийняття вищезазначеними органами «незаконного» нормативно-правового акта, який було скасовано. Незаконними є діяння або нормативно-правові акти, які суперечать не тільки законом, а й іншим правовим актам. Такі діяння можуть мати різноманітні види та форми, ними можуть бути різні накази, розпорядження, вказівки або інші владні приписи, які підлягають обов`язковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані. Переліку незаконних діянь, які можуть породжувати передбачені статтями 1173, 1174, 1175 ЦК деліктні зобов`язання, законодавство України не містить, отже, ними можуть бути будь-які дії, акти тощо, але за умови, що вони прийняті при здійсненні вищезазначеними органами, їх посадовими або службовими особами своїх повноважень.

Стаття 1167 ЦК України (відшкодування моральної шкоди), рівно як і статті 1166 ЦК України (відшкодування майнової шкоди) є загальними. Виходячи зі змісту заявлених вимог про відповідальність за шкоду, завдану діями органу місцевого самоврядування, спеціальною підставою відповідальності є стаття 1173 ЦК України.

Відповідно до положень статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

ОСОБА_1 вимоги про відшкодування шкоди обґрунтовує діями органу місцевого самоврядування, який прийняв рішення №655-VII від 04 червня 2019 року про відмову у виділенні земельної ділянки і тим самим фактично відмовився виконувати рішення суду від 26 червня 2018 року у справі №420/5228/18.

Обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтував вимоги про відшкодування шкоди, не надають підстав для задоволення заявлених вимог.

Так, надання громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, врегулювано Земельним кодексом України. Нерубайська сільська рада є органом місцевого самоврядування, до компетенції якого належить вирішення питання надання громадянам земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( з передачею у власність) в межах населених пунктів із земель житлової забудови комунальної власності територіальної громади на території сільської ради.

У порядку здійснення повноважень у галузі земельних відносин сільська рада приймає рішення.

ОСОБА_1 звернувся до Нерубайської сільської ради для надання йому земельної ділянки для житлової забудови.

Нерубайська сільська рада в межах компетенції розглянула заяву ОСОБА_1 та за результатами розгляду прийняла рішення №496-VII від 26 червня 2018 року про відмову у виділенні земельної ділянки.

За наслідками оскарження ОСОБА_1 рішення ради №496-VІІ від 26 червня 2018 року судом прийнято рішення від 20 грудня 2018 року в адміністративній справі №420/5228/18, яким оскаржуване рішення ради визнано протиправним та скасовано, зобов`язано раду вирішити питання про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки для житлової забудови на території ради.

Нерубайська сільська рада судове рішення від 20 грудня 2018 року у справі №420/5228/18 виконала, питання про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки ще раз розглянула та за результатами розгляду в межах компетенції прийняла рішення №655- VII від 04 червня 2019 року, незгода з яким не надає ОСОБА_1 підстави вимагати відшкодування заявленої ним шкоди.

Виділення земельної ділянки не є компетенцією суду. Судовим рішенням у справі №420/528/18 раду не зобов`язано безспірно надати ОСОБА_1 земельну ділянку. ОСОБА_1 судове рішення, що словосполучення у судовому рішенні «вирішити питання» тотожне словосполученню «зобов`язати виділити» тлумачить неправильно.

Нерубайська сільська рада рішення №655-VII від 04 червня 2019 року прийняла в порядку виконання судового рішення у справі 420/5229/18.

Саме по собі скасування судовим рішенням у справі №420/5229/18 рішення Нерубайської сільської ради №496-VII від 26 червня 2018 року та наступне прийняття Нерубайською сільською радою рішення №655-VII від 04 червня 2019 року не має наслідком відшкодування шкоди в порядку статті 1173 ЦК України.

Наявність підстав цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди в порядку статті 1173 ЦК України не доведена.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично дублюють доводи позовної заяви) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 04 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 лютого 2026 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда