УХВАЛА

19 березня 2026 року

м. Київ

справа № 157/1269/25

провадження № 61-3186ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут», приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович, про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» (далі - ТОВ «Волиньгаз Збут»), приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С. С., у якому просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 1 925,75 грн та моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн, завдану неправомірними діями.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 листопада 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постановою Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 листопада 2025 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 1 925,75 грн майнової шкоди та 300,00 грн моральної шкоди.

11 березня 2026 року АТ «Державний ощадний банк України» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року, у якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року та залишити в силі рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 листопада 2025 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією

з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів

Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,

де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК

України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права

на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(II)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього

Кодексу малозначними справами є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев?ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу

їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п?ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об?єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі

№ 157/1269/25 з ціною позову в загальному розмірі 4 925,75 грн.

Отже, ця справа є малозначною та не належить до виключень, передбачених пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Оскільки справа № 157/1269/25 належить до категорії малозначних, ухвалені у ній судові рішення можуть бути оскаржені виключно за наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційній скарзі представник заявника посилається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики полягає у тому, що велика кількість аналогічних справ, як і перебувають на розгляді в судах України, ця справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики для необмеженого кола суб`єктів господарювання - надавачів банківських послуг, незалежно від форми власності

в контексті правовідносин клієнта з банком, оскільки єдина судова практика сприятиме однаковому застосуванню нор права та врегулюванню суспільних відносин в Україні у подібних правовідносинах.

Також АТ «Державний ощадний банк України» зазначає, що справа має виняткове значення для відповідача (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Виняткове значення полягає у тому що вирішення справи у спосіб, як це викладено у постанові апеляційної інстанції, не відповідає усталеній позитивній характеристиці банку як добросовісного партнера та сумлінного надавача фінансових послуг, отже набуває виняткового значення та потребує касаційного перегляду, з метою формування єдиної правової позиції у справах, які виникають з підстав укладення та виконання сторонами договорів банківського рахунку.

Колегією суддів не встановлено фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики та вирішення новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння

та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб?єктів правовідносин.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то Верховний

Суд зазначає, що оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає

її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи

для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги, зокрема, категорію справи, ціну

та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства,

та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389

ЦПК України.

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції

не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання

та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено,

а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій,

то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Волинського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут», приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога Сергій Степанович, про захист прав споживача.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара