Справа № 752/2842/21
Провадження № 4-с/752/30/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого- судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Касаткіної А.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», заінтересовані особи: старший державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кедик Богдан Ярославович, боржник ОСОБА_1 , суд

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із скаргою і просить:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кедика Б.Я. з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19 червня 2025 року в виконавчому провадженні № НОМЕР_1;

- скасувати постанову від 19 червня 2025 року в виконавчогому провадженні № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документа;

- зобов`язати державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кедика Б.Я. відновити виконавче провадження № НОМЕР_1 та вжити заходи для виконання рішення суду.

Посилається на те, що рішенням Голосіївського районного суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства заборгваність за надані послуги.

27 жовтня 2021 року в справі був виданий виконавчий лист.

25 квітня 2024 року старшим державним виконавцем Кедиком Б.Я. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

19 червня 2025 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України « Про виконавче провадження».

Вважаючи постанову незаконною, зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження, яке наявне в АСВП, відсутня інформація про перевірку майна боржника за місцем проживання чи перебування, відсутній акт державного виконавця про перевірку майнового стану за підписом боржника, відсутня декларація про майновий стан та доходи.

Крім того, в матеріалах АСВП відсутня довідка з Державного реєстру речових парв.

З урахуванням цього, просить задовольнити скаргу.

Скарга була зареєстрована судом 27 червня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України визначено складу суду.

Ухвалою суду від 17 липня 2025 року в справі відкрито провадження та скарга призначена до судового розгляду.

Представник заявника в судове засідання не з"явилася, надала заяву в якій просила проводти засідання без її участі, скаргу підтримала та просила задовольнити.

Державний виконавець та боржник у судове засідання не з`явилися, про час розгляду справи повідомлені.

Відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16 липня 2021 року був задоволений позов ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з відповідача 43 128, 05 грн заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, 3 329, 05 грн річних, 10 138, 00 грн інфляційних збитків, а також 2 270, 00 грн судового збору.

27 жовтня 2021 року в справі був виданий виконавчий лист, який стягувачем був пред`явлений до виконання до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Постановою старшого державного виконавця Кедика Б. Я. від 25 квітня 2024 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Постановою старшого державного виконавця від 19 червня 2025 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України « Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

За змістом Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

За змістом статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Таким чином, з точки зору закону, під час розгляду скарг на дії/бездіяльність державного виконавця, судам необхідно, серед іншого, перевіряти законність вчинення/невчинення останнім відповідних дій, тобто досліджувати діяльність державного виконавця на предмет її відповідності положенням законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 56 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 вбачається, що державним виконавцем вживалися передбачені законом заходи для виконання рішення суду.

Згідно з Актом державного виконавця боржника за вказаною у виконавчому документі адресою не розшукано.

З матеріалів цивільної справи №752/2842/21 вбачається, що за інформацією ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській обл. боржник за вказаною в виконавчому документі адресою зареєстрованим не значиться.

В направлених судових повістках під час розгляду справи зазначено про його вибуття з вказаного житла.

Крім того, постановами державного виконавця накладено арешт на майно та грошові кошти боржника, а також отримана інформація про відсутність у останнього доходу.

Таким чином, дії державного виконавця в цій частині при здійсненні виконавчого провадження, направлені на виконання рішення суду, відповідали вимогам закону.

Що стосується відсутності інформації з Державного реєстру речових прав, а також декларації про майновий стан боржника суд враховує наступне.

Порядок звернення стягнення на майно боржника врегульовано статтею 48 Закону України « Про виконавче провадження».

Згідно з даною нормою звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

У разі, якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється.

У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Тобто, виходячи з суми заборгованості, стягнення на житло та земельну ділянку боржника не могло бути звернуто, а тому відсутність інформації з Державного реєстру речових прав у матеріалах виконавчого провадження не дає підстав для висновку про неправомірність дій державного виконавця.

Крім того, пунктом 3 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за рішеннями майнового характеру боржник зобов`язаний подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Враховуючи, що боржник як на стадії судового провадження, так і на стадії виконання судового рішення розшуканий не був, з урахуванням відсутності інформації про його місце знаходження, така декларація останнім не могла бути подана, а тому її відсутність у такому випадку також не може свідчити про неправомірність дій державного виконавця.

Відповідно до частин 2, 3 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням приведеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Керуючись статтями 19, 129 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», статтями 2, 4, 10, 18, 123, 126, 127, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на неправомірні дії старшого державного виконавйя Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кедика Б.Я. та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Машкевич