ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

12 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 672/1181/21

Провадження № 22-ц/820/389/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Плінська І.П.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сатанівської селищної ради Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області в складі судді Шинкоренка С.В. від 20 грудня 2021 Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року позивачка ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на частину домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 та є спільною власністю подружжя. Позивачка є спадкоємицею за заповітом та належно прийняла спадщину.

Позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння, однак їй було відмовлено в оформленні спадщини за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця.

З врахуванням наведеного просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після її чоловіка ОСОБА_3 на частину домоволодіння у АДРЕСА_1 , у склад якого входить житловий будинок, погріб, літня кухня, туалет, гараж, хлів, огорожа

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на садибу, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та складається з: 1) цегляного житлового будинку "А" загальною площею 86.2 м.кв., житловою площею 62.1 м.кв.; 2) камінного погребу "Б" площею 17.4 м.кв.; 3) цегляної літньої кухні "В" площею 40.1 м.кв.; 4) цегляного туалету «Г» площею 2.0 м.кв.; 5) цегляного гаража «Д» площею 20.0 м.кв.; 6) цегляного хліва «Е» площею 47.8 м.кв.; 7) дерев`яної огорожі «N».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який не брав участь у справі, просить скасувати рішення як незаконне та відмовити у задоволенні позову. На його думку, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки не залучив його як сторону у справі, натомість вирішив питання про його права, інтереси та обов`язок на частину цього домоволодіння.

Вказане домоволодіння відносилося до суспільної групи господарства «колгоспний двір». Його батько ОСОБА_3 був головою двору і працював в колгоспі «Дружба» Городоцького району, а членами господарства відповідно були його дружина та троє неповнолітніх дітей, в тому числі й апелянт. Судом не враховано, що згідно ст. 120 ЦК України в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Зі змісту вказаної норми кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Розмір частки визначається виходячи з рівності часток усіх його членів. Тому він як член колгоспного двору має право на частку в спільній сумісній власності на майно двору.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, будучи належно повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 352 ЦПК України особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після його смерті відкрилася спадщина.

ОСОБА_3 з 12.01.1975 року і до часу смерті перебував у шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 .

Згідно заповіту від 24.04.2013 року ОСОБА_3 заповів все його майно, де б воно не було і з чого б не складалось і все, що належатиме йому на день смерті і на що він за законом матиме право позивачці ОСОБА_1

30.08.2013 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Паровою Л.В. заведено спадкову справу №71-2013, за якою спадкоємці за заповітами позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належно прийняли спадщину, подавши у встановлений строк відповідні заяви до нотаріуса.

До кола спадкового майна спадкодавця належить земельна ділянка площею 3,51 га, розташована на території Юринецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області за кадастровим номером :07:009:0010, земельна ділянка площею 3,26 га, розташована на території Кам`янської сільської ради Городоцького району Хмельницької області за кадастровим номером :03:009:0340, житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачка, прийнявши спадщину після померлого чоловіка, у встановленому порядку не може оформити право власності на житловий будинок, оскільки за життя спадкодавця не було виготовлено правовстановлюючі документи на нього.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок з надвірними будівлями в с. Юринці збудовано подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період їхнього шлюбу, в 1991 році, позивачка як спадкоємиця за заповітом належно прийняла спадщину після смерті чоловіка, а отже, наявні підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування на вказане майно.

Доводи апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_2 та вирішення оскаржуваним рішенням питання про його права, інтереси та обов`язок на частку в спірному будинку є безпідставними.

Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Згідно з статтею 123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» положення статей 17, 18 Закону України Про власність щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

За змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників (постанова Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 456/4192/19).

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено апеляційним судом з архівних витягів з погосподарських книг по Юринецькій сільській раді Городоцького району Хмельницької області за періоди 1986-1990 років, 1991-2015 рр. (а.с. 126-129), в них відсутня інформація, що домоволодіння по АДРЕСА_1 має статус колгоспного двору, також не вказано рік побудови будинку.

Подана апелянтом архівна довідка Сатанівської селищної ради Хмельницького району №117/13-08/2025 від 15.12.2025 року (а.с. 124) свідчить лише про те, що ОСОБА_3 дійсно працював в колгоспі «Дружба» та суми нарахувань за результатами праці, проте в ній відсутні дані про те, що він був членом цього колгоспу.

Протокол загальних зборів колгоспу «Дружба» №2 від 24.05.1988 року (а.с. 123) про виділення ОСОБА_3 земельної ділянки під забудову також не містить відомостей про те, чи був останній членом колгоспу «Дружба».

Отже, з врахуванням наведених обставин, оскільки суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї), за відсутності будь-яких даних про статус спірного домогосподарства як колгоспного двору, недоведеності членства ОСОБА_3 в колгоспі «Дружба», недоведеною є належність домоволодіння по АДРЕСА_1 до майна колгоспного двору.

Тож доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення його права на частку в майні колгоспного двору як спільній сумісній власності всупереч нормам 12, 81 ЦПК України не ґрунтуються на жодних достатніх та допустимих доказах.

Отже, рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 20.12.2021 року не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_2 , тому наявна підстава для закриття апеляційного провадження на підставі п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 352, 362, 381, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2021 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2026 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк