К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року місто Київ

справа № 755/10744/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/4179/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Новікова Валерія Олексійовича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Коваленко І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Студії балету та розтяжки El Casa про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року до ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Студії балету та розтяжки El Casa про захист прав споживачів, в якому з урахуванням уточнень, поданих 02 серпня 2025 року, позивач просила суд:

визнати недійсними пункти 4.2.1, 5.4, 6.6, 7.4.1, 7.4.2, 7.4.3, 10.4 публічного договору від 22 грудня 2023 року, укладеного між нею та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_2 , Студією балетного танцю і розтяжки El Casa та весь публічний договір у цілому; припинити правовідношення між нею та відповідачами на підставі публічного договору від 22 грудня 2023 року;

зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 відшкодувати заподіяні нею збитки на суму 19 600 гривень та повернути отримані відповідачами без достатніх правових підстав кошти у сумі 19600 гривень за ненадані послуги;

зобов`язати Студію балетного танцю та розтяжки El Casa відшкодувати заподіяні збитки на суму 19600 гривень та повернути позивачці отримані відповідачами без достатніх правових підстав кошти у сумі 19600 гривень за ненадані послуги.

Позов обґрунтовано тим, що 22 грудня 2023 року позивач побачила в інтернеті рекламу Студії балету та розтяжки ЕL Саsа, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , куди прибула того ж дня та в адміністратора Студії ОСОБА_4 дізналась про те, що заняття танцями у студії платні, перше зайняття може бути безплатним, заняття відбуваються у приміщенні Студії балету та розтяжки ЕL Саsа за адресою АДРЕСА_1 .

Із 10 до 11 години 22 грудня 2023 року у залі Студії балету та розтяжки ЕL Саsа за адресою АДРЕСА_1 позивач здійснила пробне безкоштовне зайняття балетом та розтяжками під керівництвом викладача-тренера.

Потім, о 12 годині 22 грудня 2023 року у приміщенні Студії адміністратор студії ОСОБА_4 запропонувала позивачу заповнити анкету і дала для цього бланк. Публічний договір із фізичною особою-підприємцем та Студією балету та розтяжки ЕL Саsа адміністратор ОСОБА_4 позивачу для ознайомлення не надала і його умови детально не роз`яснила. У анкеті позивач вказала про себе такі дані: своє прізвище, ім`я та по-батькові; дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; телефон НОМЕР_1 ; відсутність травм; що про студію позивач взнала із реклами; про відсутність вагітності. Внизу Анкети позивач поставила своє прізвище, ініціали та підпис. У Анкеті було вказано: «Підписуючи цю анкету я погоджуюсь з умовами публічного договору та нижченаведеними пунктами: - пробне заняття коштує 200 грн. У випадку придбання абонемента після пробного заняття вартість цього заняття складе - 0 грн.; - знижки до 25% на абонемент діють у день пробного заняття; - передплата фіксує за клієнтом розмір знижки; - я несу повну особисту відповідальність за власні дії, своє життя та здоров`я. У випадку нещасного випадку чи отримання травми я не буду мати претензій до ФОП ОСОБА_2 ; - підтверджую, що мій стан здоров`я дозволяє займатись; - студія ЕL Саsа не робить повернення та обмін абонементів; - я не проти зйомки та використання моїх фото та відео, знятих на заняттях, під брендом студії; - я даю власну згоду на обробку персональної інформації.» Позивач вказує, що у тексті анкети наприкінці її було надруковано: «Я прочитала дану угоду про відповідальність та умови участі в заняттях в студії, повністю згодна та підписую його з власної волі, без примусу. Згодна моє прізвище та ініціали, мій підпис», однак за її твердженням, цей запис не відповідає дійсності, бо перед заповненням анкети та на час заповнення анкети вона ніякої угоди про умови участі в заняттях в студії і про відповідальність не читала, що видно на копії відеозапису, який вона додала до позовної заяви.

Текст публічного договору позивач знайшла на сайті Студії балету та розтяжки ЕL Саsа лише увечері 22 грудня 2023 року, де стороною укладення Публічного договору як представник в інтересах студії була вказана фізична особа-підприємець ФОП ОСОБА_2 .При ознайомленні з текстом договору за місцем свого проживання увечері 22 грудня 2023 року в інтернеті на рекламному сайті Студії балету та розтяжки ЕL Саsа позивач зрозуміла, що її одурили і заставили погодитися із невигідними і несправедливими умовами для споживача послуг у цьому публічному договорі, який їй для ознайомлення перед підписанням Анкети і протягом дня 22 грудня 2023 року наданий не був. Позивач 22 грудня 2023 року при спілкуванні з адміністратором ОСОБА_4 у приміщенні Студії балету та розтяжки ЕL Саsа на її пропозицію лише заповнила текст анкети та надала їй на хвилину в руки свій телефон.

Позивач зазначає, що пунктом 4.3.1 публічного договору встановлено обов`язок відвідувача (споживача) до моменту укладення договору ознайомитись із змістом договору, правилами студії, а також тарифами, що пропонуються відвідувачу на рецепції, однак 22 грудня 2024 року адміністратор студії ОСОБА_4 ознайомила її лише з тарифами, текст публічного договору та текст правил студії для ознайомлення не надала.

Після заповнення Анкети адміністратор Студії ОСОБА_4 взяла у позивача телефон, протягом біля одної хвилини щось там у ньому натискала та робила. На запитання позивача адміністратор відповіла: «Все нормально, не переживайте». Адміністратор ОСОБА_4 не повідомила позивачу про те, що таким чином вона від її імені у електронному режимі, без її дозволу, її електронним підписом підписала кредитний договір на суму 19600 гривень на оплату позивачем на рік помісячно по 1633 гривні 33 копійок послуг Студії балету та розтяжки El Casa за рахунок кредитних коштів акціонерного товариства «Універсал Банк». На час підписання кредитного договору тексту цього договору з AT «Універсал Банк» 22 грудня 2023 року позивач не читала, адміністратор ОСОБА_4 не повідомила про підписання нею від імені позивача кредитної угоди про позичку грошових коштів у кредит від AT «Універсал Банк». Дозволу та згоди адміністратору ОСОБА_4 на укладення кредитного договору від свого імені із AT «Універсал Банк» позивач не давала. Перевіряючи увечері 22 грудня 2023 року записи у своєму телефоні, позивач побачила незрозумілий для себе запис про 1633 гривні 33 копійок. Шукаючи у своєму телефоні підставу цього запису, позивач виявила інформацію про нібито укладений нею споживчий кредитний договір із AT «Універсал Банк» на покупку частинами послуг Студії балету та розтяжки на суму 19600 гривень із щомісячним платежем 1633 гривень 33 копійок. У подальшому працівники банку повідомили їй, що грошові кошти у сумі 19600 гривень перераховані із AT «Універсал Банк» Студії Балету та розтяжки El Casa за нібито надані послуги, також надали позивачу складену нібито нею заяву до банку та паспорт споживчого кредиту на суму 19600 гривень.

У тексті публічного договору, розташованого на сайті Студії Балету та розтяжки El Casa, у Розділі 3 вказано: «3.1.Текст цього договору є публічною пропозицією (офертою). 3.2.Акцепт оферти - заповненням анкети студії та/або запис на заняття та/або оплата замовлених послуг (придбання абонементу на групове або індивідуальне заняття) з урахуванням тарифів студії та умов їх оплати. 3.3.Договір вважається укладеним з моменту вчинення відвідувачем однієї з вище перелічених дій, що засвідчує його бажання укласти договір, а отже прийняти пропозицію студії, що прирівнюється до укладання договору на зазначених умовах і не потребує його наступного підписання. 3.4.Відвідувач, укладаючи договір підтверджує, що повністю та безумовно згоден з викладеними у цьому договорі умовами, ознайомлений з правилами студії, а отже є особою, яка вступила зі студією у договірні відносини. Відвідувач також підтверджує, що у разі незгоди з умовами цього договору, а також у разі невідповідності вимогам, що ставляться договором та правилами студії до особи як відвідувача, він повинен відмовитися від вчинення дій щодо замовлення послуг.»

Увечері 22 грудня 2022 року позивач зрозуміла, що працівник Студії балету та розтяжки Е1 Casa ОСОБА_4 ввела її в оману, завдала матеріальні збитки на суму 19600 гривень, скориставшись її довірливістю та відсутністю досвіду. Також позивач була неприємно здивована тим, що у тексті договору було вказано багато такого, що викладено лише на користь Студії балету та розтяжки El Casa і на шкоду інтересам відвідувача студії (отримувача послуг) та на порушення прав споживача.

Відповідно до пункту 4.4.4 викладеного на сайті Студії балету та розтяжки El Casa тексту публічного договору відвідувач зайнять має право в односторонньому порядку відмовитись від послуг студії.

На виконання цього свого права 25 грудня 2023 року позивач подала письмову заяву керівнику студії балету та розтяжки El Casa ФОП ОСОБА_7 , в якій просила зупинити договір про надання послуг (придбання абонементу на групові заняття строком на один рік (12 м), в зв`язку з поверненням додому в Миколаївську область, Україна, та повернути кошти за надання послуг, які, як переселенець, не встигла пройти». Однак, її заяву проігнорували і залишили без реагування, дія договору з нею не зупинили, грошові кошти за ненадані послуги відповідачі не повернули.

02 січня 2024 року поштовим відправленням позивач відправляла фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 та фізичній особі ОСОБА_8 через Студію балету та розтяжки El Casa заяву про розірвання договору від 22 грудня 2023 року, однак відповідачі заяву не розглянули і залишили її без реагування.

Оскільки, як стверджує позивач, з 23 грудня 2023 року по теперішній час вона не користувалась послугами Студії балету та розтяжки El Casa, то відповідачі без наявності до того правових підстав отримали з банківського рахунку грошові кошти за нібито отримувані нею їхні послуги, що суперечить частині 1 статті 903 ЦК України.

Позивач вказує, що пункт 7.4.2 публічного договору про надання послуг, згідно з яким: «Якщо відвідувач після внесення оплати за абонемент та відвідування одного або декількох занять не зміг відвідувати заняття з будь-якої причини, вартість оплати за абонемент не повертається» є зловживання цивільним правом з боку відповідачів, що заборонено частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України, а саме: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Посилаючись на відеозапис її розмови 22 грудня 2023 року о 12.12.30 годині із представником Студії балету та розтяжки El Casa ОСОБА_4, позивач стверджувала, що для заповнення адміністратор надала їй лише бланк анкети, у якій текст публічного договору викладений не був; адміністратор не вела розмови про зміст тексту договору, про всі викладені у публічному договорі істотні умови, текст договору не показала для ознайомлення. Тобто, вона прийняла пропозицію займатися у студії балетними танцями без ознайомлення із текстом публічного договору.

Позивач вважає, що положення укладеного з нею 22 грудня 2023 року публічного договору є несправедливими, оскільки при його укладанні був порушений принцип рівності сторін договору; у порушення статті 18 законі України «Про захист прав споживачів» у договір були включені несправедливі умови на обмеження прав споживача, був покладений обов`язок на споживача оплатити неотримані ним послуги відповідачів в порушення частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України.

Стверджує, що не складала би анкету та не домовлятися про отримання послуг від Студії балету та розтяжки El Casa, якби їй ці обставини про несправедливі умови публічного договору були б відомі вдень 22 грудня 2023 року.

Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням судді, представник ОСОБА_1 - адвокат Новіков В.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не досліджено і не оцінено поданий позивачем відеозапис спілкування з працівниками відповідачів у день звернення та підписання нею анкети. Суд не надав оцінки тому факту, що позивачка після ознайомлення із текстом публічного договору подала заяву про розірвання публічного договору з відповідачами, однак заява відповідачами проігнорована.

Твердження суду про те, що до публічних договорів не застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» є суб'єктивною думкою суду, оскільки у вказаному законі таке обмеження не вказано.

Вказує на безпідставне незастосування судом вимог ст.ст. 1,18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 13, 15, 16, 203, 215, 236, 1212, 1213 ЦК України, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник ФОП ОСОБА_2 - адвокат Шарко Д.Р. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Новіков В.О. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно, тому з урахуванням ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала можливим провести розгляд справи за їх відсутності.

Представник Студії балету та розтяжки ElCasa в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належно, шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, конверт з поштовим відправлення відправленням повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній».

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 підписала анкету відповідача, в якій своїм підписом засвідчила, що, підписуючи цю анкету, вона погоджується з умовами Публічного договору та нижченаведеними пунктами:

Пробне заняття коштує 200 грн. У випадку придбання абонемента після пробного заняття вартість цього заняття складає - 0 грн.

Знижки до 25% на абонементи діють у день пробного заняття.

Передплата фіксує за клієнтом розмір знижки.

Я несу повну особисту відповідальність за власні дії, своє життя та здоров`я. У випадку нещасного випадку чи отримання травми я не буду мати претензій до ФОП ОСОБА_2 .

Підтверджую, що мій стан здоров`я дозволяє займатись.

Студія El Casa не робить повернення та обмін абонементів.

Я не проти зйомки та використання моїх фото та відео, знятих на заняттях, під брендом студії.

Я даю власну згоду на обробку персональної інформації.

Окрім того, своїм підписом в анкеті відвідувача ОСОБА_1 засвідчила, що вона прочитала угоду про відповідальність та умови участі в заняттях в студії, повністю згодна та підписує її з власної волі, без примусу.

Зі змісту наявного в матеріалах справи Публічного договору на надання послуг в Студії балету та розтяжки El Casa від 01 січня 2024 року вбачається, що фізична особа -підприємець ОСОБА_2 , податковий номер , яка представляє Студію балету та розтяжки El Casa (іменований надалі Студія), з урахуванням змісту частини першої статті 633 Цивільного кодексу України публікує цей Публічний договір на надання послуг в Студії балету та розтяжки El Casa (надалі іменується «Договір») та пропонує кожній фізичній особі, яка до неї звернеться (надалі іменується Відвідувач), з іншої сторони, в подальшому разом іменуються Сторони, а кожна окремо - Сторона, укласти цей Договір про наступне: Відповідно до частини другої ст. 638 Цивільного кодексу України Студія шляхом пропозиції на укладення Договору, що розміщений на сайті Студії (https://www.elcasaballet.com) та містить всі істотні умови договору, з подальшим прийняттям зазначеної пропозиції (акцепту), що проявляється у здійсненні Відвідувачем дій, спрямованих на отримання послуг, які пропонуються Студією, в тому числі (але не обмежуючись) здійсненням замовлення послуг Студії, оплати замовлених послуг або фактичним використанням інформації сайту, на якому розміщена зазначена пропозиція (офрета).

Як убачається з пунктів 3.1.-3.3 Публічного договору, текст цього Договору є публічною пропозицією (офертою). Акцепт оферти - заповнення анкети Студії та/або запис на заняття та/або оплата замовлених послуг (придбання абонементу на групове або індивідуальне заняття) з урахуванням тарифів студії та умов їх оплати. Договір вважається укладеним з моменту вчинення Відвідувачем однієї з вище перелічених дій, що засвідчує бажання укласти Договір, а отже прийняти пропозицію Студії, що прирівнюється до укладення Договору на зазначених умовах та не потребує його наступного підписання.

Отже, під час укладення даного договору, а саме при підписанні Анкети відвідувача, позивач своїм підписом засвідчила, що вона погоджується з умовами Публічного договору. Під час укладення договору позивач мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, укладення договору було добровільним та відповідало її внутрішній волі, вона повністю з ним погодилась, підписала з власної волі, без примусу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний публічний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а позивачем залишилося не доведеними факти введення її як сторону даного договору в оману та ненадання їй інформації щодо умов публічного договору, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання недійсними пунктів 4.2.1, 5.4, 6.6, 7.4.1, 7.4.2, 7.4.3, 10.4 публічного договору від 22 грудня 2023 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , Студією балетного танцю і розтяжки El Casa та всього публічного договору у цілому. Вимога позивача про відшкодування заподіяних позивачу збитків на суму 19 600 гривень та повернення їй отриманих відповідачами без достатніх правових підстав коштів за ненадані послуги є похідною від первісної вимоги про визнання правочину недійсним, у задоволенні якої судом відмовлено, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення і похідної вимоги позову.

Такі висновки суду грунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Статтею 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачені умови дійсності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто укладений правочин є дійсним якщо він не визнаний недійсним судом, або його недійсність не встановлена законом.

Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Доказів, які б підтверджували те, що укладаючи спірний договір волевиявлення ОСОБА_1 не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, матеріали справи не містять.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно вимог статті 18 Закон України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору .

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Пункт 4.2.1 оспорюваного публічного договору передбачає можливість Студії змінювати умови договору та тарифів в односторонньому порядку, що в даному випадку відповідає положенням ст. 633 Цивільного кодексу України, яка регулює публічні договори.

Право Студії на зміну вартості занять, передбачене пунктом 5.4 публічного договору, не застосовується до вже оплачених занять, що є розумним і справедливим захистом прав споживачів, оскільки забезпечує стабільність для клієнтів, які вже сплатили за послуги. Законодавство не забороняє змінювати тарифи на майбутні послуги за відповідного повідомлення.

Пункт 6.6 спірного договору, який дозволяє студії вносити зміни до умов надання послуг, є цілком законним і звичайним у сфері надання спортивних та освітніх послуг. Такі зміни можливі лише у виняткових випадках, що не порушує права споживачів.

Пункти 7.4.1-7.4.3 стосуються правил повернення коштів та фіксації акційних пропозицій. Дані умови чітко визначені в договорі та є типовими для контрактів такого типу. Вони забезпечують захист економічних інтересів студії і погоджуються споживачами під час укладення договору.

Пункт 10.4 передбачає, що студія не несе відповідальності за матеріальну шкоду чи шкоду здоров`ю відвідувача, якщо це не пов`язано з неналежним наданням послуг. Відповідальність виключається в межах чинного законодавства та є звичайною практикою в подібних договорах.

Положення договору відповідають вимогам Цивільного кодексу України, зокрема, ст. 903, що регулює зобов`язання сторін у сфері послуг, та Закону України «Про захист прав споживачів». Жодна з умов не порушує прав позивачки, оскільки всі зміни є відкритими, публічними та належним чином оголошуються.

З огляду на вищезазначене, врахувавши, що спірний публічний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а також врахувавши недоведення позивачем введення її в оману та ненадання їй інформації щодо умов публічного договору, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання недійсними пунктів 4.2.1, 5.4, 6.6, 7.4.1, 7.4.2, 7.4.3, 10.4 публічного договору від 22 грудня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , Студією балетного танцю і розтяжки El Casa та всього публічного договору у цілому.

Враховуючи відсутність підстав для визнання недійсним договору, суд дійшов правильного висновку і про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальних збитків та повернення коштів, оскільки такі вимоги є похідними.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не досліджено і не оцінено поданий позивачем відеозапис спілкування з працівниками відповідачів у день звернення та підписання нею анкети, а також ненадання судом оцінки тому факту, що позивачка після ознайомлення із текстом публічного договору подала заяву про розірвання публічного договору з відповідачами, однак заява відповідачами проігнорована, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду.

Посилання в апеляційній скарзі на помилкове твердження суду про те, що до публічних договорів не застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі висновки у рішенні суду відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про недоведеність позивачкою позовних вимог.

Разом з тим, наявність у позивачки іншої точки зору на встановлені судом обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухваленого судом рішення та фактично зводиться до спонукання апеляційного суду до прийняття іншого рішення - на користь позивачки.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Новікова Валерія Олексійовича - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: