УХВАЛА

20 лютого 2026року

м. Київ

справа № 359/881/23

провадження № 61-1850ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Матківським Олегом Богдановичем, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні газорозподільною станцією,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ТОВ «Оператор ГТС України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якому просило зобов`язати ОСОБА_1 усунути загрозу ГРС «Осокорки-1» шляхом невідкладного демонтажу господарського будинку та огорожі на земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером :04:002:1203 з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва, розташованій на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, що побудовані в охоронній зоні газорозподільної станції «Осокорки-1».

Позовна заява мотивована тим, що на балансі ТОВ «Оператор ГТС України» перебуває ГРС «Осокорки-1» з газопроводом-відводом умовним діаметром 150 міліметрів, для якого встановлена охоронна зона шириною по 150 метрів з кожної сторони. В межах охоронної зони газопроводу на земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером :04:002:1203, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району розташовуються огорожа та будівля, які побудовані ОСОБА_1 . Ця обставина перешкоджає позивачу забезпечувати безпечну експлуатацію ГРС «Осокорки-1».

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2023 року задоволено клопотання ТОВ «Оператор ГТСУкраїни» про заміну первісного відповідача належним відповідачем та замінено первісного відповідача ОСОБА_1 належним відповідачем ОСОБА_2 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2024 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 та залучено ОСОБА_1 як співвідповідача до участі у розгляді даної справи.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати господарський будинок та огорожу, розташовані на АДРЕСА_1 на території Золочівської об`єднаної територіальної громади Бориспільського району.

У задоволенні позову в частині вимоги, пред`явленої до ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну ТОВ «Оператор ГТС України» задоволено.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 усунути загрозу ГРС«Осокорки-1» шляхом демонтажу господарського будинку та огорожі на земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером :04:002:1203, що побудовані в охоронній зоні газорозподільної станції «Осокорки-1».

Cуд першої інстанції встановив, що господарський будинок та огорожа збудовані ОСОБА_1 розташовані в межах охоронної зони ГРС «Осокорки-1», яка відповідно до закону становить 150 метрів з кожного боку. На момент здійснення будівництва діяли законодавчі обмеження, що прямо забороняють зведення господарських будівель в охоронних зонах магістральних газопроводів. Факт порушення спеціального правового режиму землі є достатньою підставою для захисту прав позивача. Позовна давність у справі не застосовується, оскільки порушення має триваючий характер. Разом з тим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що він не здійснював будівництва спірних об`єктів та не є їх власником, а господарський будинок зареєстрований за відповідачем ОСОБА_1 .

Апеляційний суд частково не погодився із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , оскільки на підставі договору купівлі-продажу №374 від 28 вересня 2023 року ОСОБА_2 став власником земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :04:002:1203, яка перебуває в межах охоронної зони магістрального газопроводу, а тому зобов`язаний забезпечувати дотримання встановлених законом обмежень. Той факт, що ОСОБА_2 не є власником будівель і не здійснював їх будівництва, не звільняє його від відповідальності, оскільки саме на його земельній ділянці ці об`єкти розміщені з порушенням спеціального режиму. Як власник земельної ділянки ОСОБА_2 зобов`язаний забезпечити усунення такого порушення, навіть якщо воно створене іншою особою. Крім того, без його процесуальної участі виконання рішення про демонтаж є фактично неможливим, оскільки він контролює доступ до ділянки. Тому позовні вимоги до ОСОБА_2 мають бути задоволені, аби забезпечити ефективний і реальний судовий захист прав позивача.

08 лютого 2026 року Матківський О. Б. від імені ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2026 року касаційну скаргу повернуто заявнику, оскільки станом на момент подання касаційної скарги у адвоката Матківського О. Б. відсутні повноваження на представництво ОСОБА_1 у Верховному Суді.

12 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані рішення стосовно ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовити. У разі неможливості ухвалення нового рішення, направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі

№ 10-р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про усунення перешкод у користуванні газорозподільною станцією шляхом демонтажу господарського будинку та огорожі, що побудовані в її охоронній зоні.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року у справі № 359/881/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко