Номер провадження: 22-ц/813/374/26
Справа № 501/3721/23
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Марочкін Володимир Олександрович на рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 09 квітня 2024 року по цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська перлина» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська перлина» звернулось до Чорноморського міського суду Одеської області з позовом про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 31493,63 грн., мотивуючи це тим, що 10 липня 2019 року в багатоквартирному будинку, розташованому по АДРЕСА_1 , було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська перлина» (далі по тексту ОСББ «Чорноморська перлина»), що здійснює функції з управління будинком через свої органи управління. В межах покладений обов`язків, для належного утримання будинку та прибудинкової території, загальними зборами ОСББ «Чорноморська перлина» було затверджено розмір внесків на утримання будинку, обов`язкових до сплати всіма власниками квартир та нежитлових приміщень будинку. ОСББ «Чорноморська перлина» належним чином виконує зобов`язання, передбачені Статутом, зокрема в частині забезпечення комунальних послуг та інших послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 на праві приватної власності. Загальна площа квартири відповідача складає 96,50 кв. м. В період з 01 січня 2020 року по 01 березня 2023 року відповідач не виконував належним чином свого обов`язку з оплати внесків, до яких входять оплата послуг з у тримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 25 129,52 грн. (двадцять п`ять тисяч сто двадцять дев`ять грн., 52 копійок). Також враховуючи той факт, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора має сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивач просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення в сумі 4 744,81 грн., 3% річних в сумі 1 619,30 грн. Всього просить стягнути 31 493,63 грн.

Рішенням Чорноморського міського суду Одеської області від 09 квітня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська перлина» заборгованість по платежам та внескам за утримання будинку та прибудинкової території, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), інших платежів в загальному розмірі 31493,63 грн. В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська перлина» судовий збір в розмірі 2 684 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката 3 750 грн., а всього судових витрат в сумі 6 434 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Марочкін В.О. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ухвалою суду від 21.06.2024 року відкрито провадження у справі за позовом та постановлено, що справа буде розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник позивача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська перлина» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами (на час відкриття провадження судом першої інстанції) є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2023 році становив 2684 грн., тому 100 прожиткових мінімумів становив 268 400 грн.

У липні 2024 року відбулись зміни в частині ознак малозначних справ, відповідно до яких ціна позову була знижена до 30 прожиткових мінімумів, що становить на час розгляду справи в апеляційному суді 90 840 (3028 *30).

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (31 493.63 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без виклику учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що:

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 268637374 від 02 серпня 2021 року та не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні;

10 липня 2019 року в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська перлина», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10 липня 2019 року за № 0004376;

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська перлина» діє на підставі Статуту, який затверджено установчими зборами співвласників багатоквартирного житлового будинку, протоколом № 1 від 30 квітня 2019 року.

Пунктом 2.1. Статуту встановлено, що метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, здійснення заходів щодо доведення прийнятого в експлуатацію будинку по АДРЕСА_1 до стану, придатного для проживання в ньому, забезпечення його належної експлуатації та утримання, дотримання співвласниками своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

Відповідно до п. 3.1. Статуту, органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління та ревізійна комісія (ревізор) об`єднання.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська перлина», як колективний споживач, використав своє право укладати договори про надання комунальних послуг відповідно до Статуту в інтересах споживачів, об`єднаних таким колективним споживачем, як це передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Позивачем здійснювався комплекс регламентних робіт з забезпечення утримання будинку та прибудинкової території на підставі укладених договорів.

Забезпечення електроенергією здійснюється за договором № б/н від 01 січня 2020 року про участь у витратах за договором про постачання електроенергії № 03-1042-ПЦВ від 01 січня 2019 року укладеним з ТОВ «ООЕК» та за договором № И1042 від 26 вересня 2012 року, зміненим Додатковою угодою № 1 від 17 квітня 2019 року, укладеним з АТ «Одесаобленерго».

Послуги з утримання сайту здійснюється відповідно до договору на інформаційно-обчислювальне обслуговування між ОСББ та ТОВ «Айдом» № 00236 від 09 січня 2020 року та договору на інформаційно-обчислювальне обслуговування між ОСББ та ФОП ОСОБА_2 № 3096 від 01 квітня 2020 року.

Послуги з централізованого водопостачання та водовідведення здійснюється відповідно до договору між ОСББ та КП «Чорноморськводоканал» №79 від 11 грудня 2019 року.

Вивезення сміття здійснюється відповідно до колективного договору на послуги з поводження з побутовими відходами між ОСББ та ТОВ «ТВ-Серрус» № 146-ЧР від 01 січня 2020 року та № 193-ЧР від 01 січня 2021 року.

Постачання теплової енергії здійснюється згідно договору з колективним споживачем про надання послуг з постачання теплової енергії між ОСББ та ТОВ «КАЛОРЕ» № 4 від 30 листопада 2019 року.

Всі укладені договори погоджені протоколами засідання правління ОСББ, а також погоджені рішенням загальних зборів ОСББ, протокол № 2 від 20 червня 2020 року.

Рішенням загальних зборів ОСББ, оформленим протоколом № 2 від 20 червня 2020 року, затверджено розмір внесків на утримання будинку з 2020 року.

Загальні збори щодо затвердження розміру внесків на утримання будинку у 2021-2022 році є такими, що відбулися, але рішення щодо затвердження кошторису не прийнято, отже залишається діючим затверджений попередній кошторис.

Згідно з наданими позивачем актами виконаних робіт, вбачається фактичне надання послуг у відповідності до укладених договорів.

Через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків з оплати внесків, які входять до послуг з утримання будинку та прибудинкової території, з 01.01.2020 року по 01.03.2023 року виникла заборгованість у розмірі 25 129,52 грн.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати комунальних послуг, позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Колегія суддів виходить з наступного.

Правилами ч. 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Цивільні права та обов`язки виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною 1 статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 68 ЖК Української РСР передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Згідно статті 162 ЖК Української РСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

У пунктах 5-14 частині 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ (надалі Закон №2189-VІІІ) Закону зазначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

кількісний показник комунальних послуг - кількість одиниць виміру обсягу отриманої споживачем комунальної послуги, визначена відповідно до показань вузла обліку та/або вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством;

колективний договір про надання комунальних послуг (далі - колективний договір) - договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками;

колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги;

норми споживання комунальних послуг (далі - норми споживання) - кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством;

плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води);

послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору;

споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач;

управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

У статті 5 Закон №2189-VІІІ зазначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Статтею 6 Закон №2189-VІІІ передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; 6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуг з управління побутовими відходами - адміністратор послуги з управління побутовими відходами, а у разі його відсутності - визначений у встановленому законодавством порядку суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України від 29 листопада 2001 року №2866-ІІІ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ОСББ).

Відповідно до частини 4 статті 4 цього Закону основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю об`єднання.

За змістом статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку.

У разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов`язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частки загального майна об`єднання має право звернення до суду для стягнення нарахованих платежів у судовому порядку (частина 6 статті 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» на співвласника покладено зобов`язання: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням.

Згідно частин 5, 8 статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі, якщо правління об`єднання самостійно здійснює функції управителя, воно за договором із постачальниками комунальних послуг може бути колективним замовником (абонентом) таких послуг. У цьому випадку об`єднання несе повну відповідальність за своєчасну сплату вартості фактично спожитих членами об`єднання комунальних послуг. Відмова від укладення договору, від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості з плати за відповідними рахунками у примусовому порядку.

Отже, відповідно до наведених вимог чинного законодавства особа, яка є власником приміщення і, у свою чергу, співвласником будинку, в якому створено ОСББ, однак не є членом цього об`єднання, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділено правом у разі нездійснення цією особою таких дій звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів. При цьому ні Законом про ОСББ, ні іншими законодавчими актами України не передбачено затвердження або погодження органами місцевого самоврядування розмірів внесків і платежів, визначених загальними зборами ОСББ, що спростовує доводи відповідачки у цій частині.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №916/2197/13 (№3-28гс15) та від 11 листопада 2015 року у справі №3-945гс15 за позовом ОСББ щодо стягнення заборгованості з оплати фактично спожитих послуг.

Положеннями ч. 2 ст. 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною 1 статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (ч. 1 ст. 17, ст. 20, ч. ч. 6, 7, 8 ст. 22, ч. 4 ст. 23) встановлено обов`язок власників квартир у багатоквартирному будинку нести витрати по утриманню спільного неподільного майна, функції по утриманню якого і прибудинкової території здійснює об`єднання співвласників.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» частка в загальному обсязі обов`язкових платежів на утримання і ремонт неподільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі приміщень, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Частиною 10 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено обов`язок співвласника багатоквартирного будинку своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначено відповідним договором.

Аналізуючи доводи позивача стосовно предмету спору та фактичних обставин, суд наголошує на такому.

13 листопада 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №686/14833/15-ц висловив позицію, що «відмова від укладення договору, від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати за відповідними рахунками у примусовому порядку. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором».

Враховуючи викладене, суд вважав, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факт надання йому позивачем зазначених послуг, за які останній зобов`язаний здійснювати оплату, матеріали справи також не містять доказів того, що позивачем не надавались чи не якісно надавались послуги за які відповідач повинен сплачувати кошти у встановленому розмірі.

Суд зазначає, що розгляд справи проводиться в межах заявлених позовних вимог, оцінуючи їх на підставі наданих суду доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України.

Судом враховується правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №751/3840/15-ц, відповідно до яких споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Суд зазначає, що відповідно до положень Статуту ОСББ співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані виконувати обов`язки, передбачені Статутом, виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, та здійснювати витрати на управління багатоквартирним будинком.

Згідно положень ст. ст. 68, 162 Житлового кодексу Української РСР, квартирна плата та плата за житлово-комунальні послуги сплачуються своєчасно.

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6- 2951цс15 викладеній в постанові від 20 квітня 2016 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 року у справі № 642/2858/16).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача має бути стягнута заборгованість за надані послуги, яка відповідно до позовної заяви та розрахунків за період з 01.01.2020 року до 01.03.2023 року складає 25 129,52 грн., в тому числі: витрати на утримання спільного майна 125,83 грн.; вивезення ТПВ 910 грн., запуск системи водопостачання 100 грн.; витрати на функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будівлі 5 443,13 грн.; витрати енергопостачання 233,06 грн., витрати водопостачання 60,76 грн., витрати опалення грудень (теплопункт) 2019 239,04 грн.; утримання будинку та прибудинкової території 18 017,70 грн.

Протилежних доказів, які б спростовували наведене (безпідставність розрахунків через незатвердження тарифів або зміну тарифів у вказаний період вбік збільшення, докази погашення заборгованості, які не враховані при розрахунку заборгованості за вказаний період), відповідачем до суду не надано, інших обставин, які б унеможливлювали стягнення заборгованості на користь позивача з відповідача за вказаний період часу, судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що будинок по АДРЕСА_1 не відноситься до житлового фонду та про відсутність у ОСББ повноважень на стягнення боргу, є неспроможними, оскільки не узгоджуються з встановленими у справі обставинами і зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Отже в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

В частині задоволених судом вимог про стягнення з відповідача інфляційного збільшення в сумі 4 744,81 грн., 3% річних в сумі 1 619,30 грн., колегія суддів звертає увагу на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц вказала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-2023цс15, а також аналогічного правового висновку викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року по справі №712/8916/17, встановлено, що за відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України.

Так чином для застосування ч.2 ст. 625 ЦК України належить перевірити наявність прострочення зобов`язання, встановити період такого прострочення та правильність розрахунку.

Як вже зазначалось, платежі зі сплати наданих комунальних послуг є щомісячними. У разі не сплати у визначений строк таких платежів або несплати їх у повному обсязі, виникає прострочення на суму такої заборгованості.

Період розрахунку заборгованості, яка утворилась через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати за надані позивачем комунальні послуги, охоплює період з 01.01.2020 року до 01.03.2023 року, а вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних - з 01.01.2020 року до 23.02.2022 року включно (до введення воєнного стану на території України 24.02.2022 року).

Колегія суддів звертає увагу, що заборгованість 25 129,52 грн. утворилась з збільшеним підсумком за період з 01.01.2020 року до 01.03.2023 року і доказів, що така заборгованість вже існувала, як прострочена вже станом на 01.01.2020 року позивачем не надано.

Довідка про заборгованість, яка додана позивачем до позову відображає заборгованість станом на 01.03.2023 року сумарно з наростаючим підсумком в цілому без розбивки її по складових платежах в розмірі за кожний місяць з січня 2020 року до січня 2022 року включно (останній місяць виконання зобов`язання, прострочення по якому мало б настати у лютому 2022 року останньому місяці застосування відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України за розрахунковий період до 23.02.2022 року включно до введення воєнного стану на території України 24.02.2022 року).

Тобто для належності розрахунку необхідно визначити суму прострочення за кожний місяць у розрахунковому періоді, визначити тривалість такого прострочення до 23.02.2022 року і лише тоді здійснювати розрахунок платежів передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи наведене у суду були відсутні підстави для стягнення інфляційних втрат та 3% річних з всієї суми заборгованості 25 129,52 грн., як простроченої з 01.01.2020 року, що наведено позивачем в розрахунку у позові і з чим необґрунтовано погодився районний суд.

Не додання позивачем належного розрахунку заборгованості унеможливлює здійснити апеляційному суду власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на прострочені щомісячні платежі у період, який заявлених позивачем з 01.01.2020 року і до січня 2022 року включно з визначенням розміру прострочення платежів за кожний місяць у цьому періоді і визначити розмір стягнення інфляційних втрат та 3% річних станом на 23.02.2022 року включно.

Тому в цій частині вимог необхідно відмовити.

Враховуючи, що вимоги про стягнення включали в себе суму самої заборгованості по комунальним платежам і наданим комунальним послугам, а також платежі в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів у зв`язку за набуттям після апеляційного перегляду рішення висновку про відмову у стягненні платежів в порядку ч.2 ст. 625 ЦК Країни і залишення без змін рішення суду в частині стягнення самої заборгованості, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 25 129,52 грн. в іншій частині у вимогах слід відмовити.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Внаслідок перегляду рішення суду в апеляційному порядку розмір стягнення становить 25 129,52 грн., що становить 79,8 % від заявлених позивачем позовних вимог. 31 493,63 грн.

При поданні до суду позову позивачем сплачено судовий збір 2 684 грн., внаслідок чого з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам 2 141,83 грн. (2 684 * 79,8%).

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір 4 026 грн., апеляційна скарга задоволена на 20,2 %, внаслідок чого з позивача на користь відповідача-апелянта підлягає стягненню судовий збір 813,25 грн. ( 4026 * 20,2%).

В силу ч. 10 ст. 141 ЦПК України остаточно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 328,58 грн. ( 2 1413 813.25).

Крім того позивачем заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу 3 750 грн., яка задоволена районним судом.

Колегія суддів звертає увагу, що в межах надання правничої допомоги у представника позивача була наявна можливість здійснити належний розрахунок заборгованості і визначити розмір платежів в порядку ст. 625 ЦК України належним чином або ж створити принаймні таку можливість для суду.

Оскільки задоволення апеляційної скарги в частині необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині стягнення платежів в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України відбулось саме у зв`язку з не поданням належного розрахунку як відповідних платежів так і базової частини суми простроченої заборгованості на яку і нараховуються відповідні платежі, колегія суддів вважає за можливе зменшити і розмір правничої допомоги пропорційно сумі стягнення тобто на 20% від заявленої суми і стягнути правничу допомогу у розмірі 3000 грн. (3 750 грн. - 20%).

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду зміні шляхом ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по платежам та внескам за утримання будинку та прибудинкової території, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), в загальному розмірі 25 129,52 грн., в тому числі: витрати на утримання спільного майна 125,83 грн.; вивезення ТПВ 910 грн., запуск системи водопостачання 100 грн.; витрати на функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будівлі 5 443,13 грн.; витрати енергопостачання 233,06 грн., витрати водопостачання 60,76 грн., витрати опалення грудень (теплопункт) 2019 239,04 грн.; утримання будинку та прибудинкової території 18 017,70 грн., в решті вимог відмовити. В порядку перерозподілу судових витрат стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 1 328,58 грн. та витрати на правничу допомогу 3 000 грн., а всього судових витрат 4 328,58 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Марочкін Володимир Олександрович задовольнити частково.

Рішення Чорноморського міського суду Одеської області від 09 квітня 2024 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська перлина» () заборгованість по платежам та внескам за утримання будинку та прибудинкової території, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), в загальному розмірі 25 129,52 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорноморська перлина» () судовий збір 1 328,58 грн. та витрати на правничу допомогу 3 000 грн., а всього стягнути судові витрати у розмірі 4 328,58 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено: 25.02.2026 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова