Провадження №2-з/748/2/26
Єдиний унікальний № 761/590/26
У Х В А Л А

24 лютого 2026 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі :

головуючого судді Майбороди С.М.,

за участю секретаря судового засідання Пасько К.П.,

розглянувши заяву адвоката Харченко О.О., подану в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову до суду,

В С Т А Н О В И В:

08 січня 2026 року через систему «Електронний суд» адвоката Харченко О.О., діяючи на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з заявою, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення заборони ОСОБА_2 вивозити малолітню дитину ОСОБА_3 за межі території України (перетинати Державний кордон України) без наявності нотаріально посвідченої згоди на вивіз дитини батька дитини ОСОБА_1 .

Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_2 має намір вивезти їх сина за кордон та переїхати на постійне місце проживання до Словаччини, що ускладнить його спілкування з дитиною, оскільки він є військовозобов`язаним та не може виїжджати за кордон. В подальшому ОСОБА_1 має намір звернутись з позовом про визначення місце проживання дитини разом з батьком. Також в заяві зазначено, що перебування дитини в Україні відповідає її найкращим інтересам, забезпечує стабільність розвитку та захист її психологічного соціального благополуччя.

Відповідно до ухвали від 12 січня 2026 року Шевченківського районного суду міста Києва справа передана на розгляд до Чернігівського районного суду Чернігівської області за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Справа в порядку здійснення автоматизованого розподілу отримана суддею Майбородою С.М. 23.02.2026.

З урахуванням того, що спори про підсудність між судами недопустимі справа прийнята до розгляду.

Зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Предметом позову, який має намір подати до суду заявник, є вимоги про визначення місця проживання дитини разом з батьком.

Необхідність забезпечення позову обгрунтовується тим, що у разі задоволення позову виконання рішення буде ускладнено тим, що дитина буде перебувати за кордоном.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Отже, обраний заявником ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дитині без згоди батька у супроводі матері не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Постановою КМУ № 383 від 29.03.2022 у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану були прийняті зміни щодо порядку перетину Державного кордону України дітей, які не досягли 16-річного віку.

Заборона виїзду дітей за межі України в період воєнного стану не може свідчити про врахування найкращих інтересів дитини. Долучені до заяви медичні документи можуть свідчити про те, що дитина може потребувати відповідного лікування за кордоном.

Суд не вважає, що можливий тимчасовий виїзд дитини за кордон може ускладнити виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини разом з батьком, оскільки в даному випадку існують інші процедурні питання щодо повернення дитини на територію України.

Також, заявником не надано доказів, що ОСОБА_2 має намір вивезти дитину за межі України і вивезення дитини за кордон може порушити або обмежити права заявника, створити загрозу здоров`ю та життю дитини.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від14 лютого 2022 року, справа № 754/7569/21, провадження № 61-15886сво2, зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

Враховуючи наведене підстав для задоволення заяви про забезпечення позову суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149-150 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви адвоката Харченко О.О., що подана в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову до суду - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя С.М.Майборода