КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 359/736/24

Головуючий у першій інстанції - Яковлєва Л.В.

Апеляційне провадження № 88-ц/824/18/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: державний виконавець Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистра Юлія Миколаївна, Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області про припинення стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з батька на користь матері та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року представник позивача адвокат Гарницький П.П. звернувся з вищевказаним позовом, просив суд припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року по справі № 359/2257/20, починаючи з 16 березня 2020 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 березня 2020 року; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору, витрат на поштову кореспонденцію, а також витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 15000,00 грн. (т. 1 а.с. 1-12, 48-55).

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 04 вересня 2004 року сторонами був зареєстрований шлюб, у якому народжено двох синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

17 листопада 2021 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області у справі № 359/2257/20 ухвалено рішення, яким визначено місце проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 16 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Також визначено місце проживання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_1 .

Позивач вважав, що відповідачка подавала до суду штучний позов, оскільки син ОСОБА_5 ніколи не проживав з матір`ю, а метою таких дій було бажання ОСОБА_2 поліпшити свої умови існування за рахунок коштів дітей. З урахуванням наведеного, зазначав, що після набрання законної сили рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року по справі № 359/2257/20 ОСОБА_3 , покинув свою матір та почав проживати з батьком.

01 лютого 2022 року Головний державний виконавець Бориспільського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Письок Ю.В. виніс постанову про відкриття провадження по справі ВП № НОМЕР_1 по виконавчому листу № 359/2257 від 27 січня 2022 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 16 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач, будучи обізнаною про постійне проживання сина ОСОБА_5 разом з батьком, не забрала виконавчий лист з ВДВС про примусове виконання рішенням суду від 17 листопада 2021 року, ухваленого у справі № 359/2257/20. ОСОБА_3 проживає з батьком, у будинку його матері та повністю перебуває на утриманні батька, а мати не дає кошти на утримання сина, і навпаки, вимагає від позивача аліменти на малолітню дитину виключно для підтримання свого існування, хоча дитина проживала та проживає з батьком.

У зв`язку з цим позивач вважав наявними підстави для припинення стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 та стягнення аліментів з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 має бути з дати визначення місця проживання дитини з батьком, тобто з березня 2020 року (т. 1 а.с. 1-12, 48-55).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державний виконавець Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистра Ю.М., Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області про припинення стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з батька на користь матері та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задоволено частково.

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнутих на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року по справі № 359/2257/20, з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 22 січня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 22 січня 2024 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу по аліментам за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 гривень (т. 2 а.с. 80-89).

Не погодившись з рішенням суду, 15 квітня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Сливченко Ю.В. подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, просила задовольнити скаргу, оскаржуване рішення районного суду скасувати ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 92-119).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував обставин і доказів та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову. Також суд не врахував, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року у справі 359/2257/20 залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року, визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю, рішення набрало законної сили та перебуває на виконанні державного виконавця, позивач має заборгованість по сплаті аліментів, позивачу ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами, а відтак не має ставитись під сумнів і підлягає виконанню. Зазначала про порушення судом першої інстанції положень ст. 8, ч. 1 ст. 129 Конституції України зокрема принципу правової визначеності за набравшим законної сили рішенням суду. Судом не враховано інших обставин і доказів на які відповідачка посилалась у відзиві(т. 2 а.с. 92-104).

Постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року - скасовано, ухвалено нове судове рішення.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: державний виконавець Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистра Ю.М., Служба у справах дітей Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області про припинення стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з батька на користь матері та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 1 816, 80 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Компенсовано ОСОБА_2 за рахунок держави 1 816, 80 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом (т. 2 а.с. 178-184).

12 січня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гарницький П.П. звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 19 червня2025 року, в якій просив переглянутипостанову Київського апеляційного суду від 19.06.2025 року по справі № 359/736/24 за нововиявленими обставинами, скасувати постанову Київського апеляційного суду від 19.06.2025 року по справі № 359/736/24, як незаконно ухвалену, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.03.2025 року по даній справі, - залишити без змін, стягнути з ОСОБА_2 на користь заявника всі судові витрати, які поніс заявник, серед яких судовий збір та витрати на правничу допомогу адвоката (т. 3 а.с. 1-4).

На обґрунтування заяви зазначав, що Київський апеляційний суд скасував рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.03.2025 року, виходячи із того, що чинним рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2021 року по справі № 359/2257/20 місце проживання дитини визначено з матір`ю.

Основною та визначальною підставою для відмови у позові суд апеляційної інстанції по справі № 359/736/24 визнав відсутність судового рішення про визначення місця проживання дитини з батьком.

У мотивувальній частині постанови суду по справі № 359/736/24 апеляційний суд дійшов висновку, що чинним є рішення суду від 17.11.2021 року у справі № 359/2257/20, яким місце проживання дитини визначено з матір`ю, а також відсутність судового рішення про визначення місця проживання дитини з батьком унеможливлює припинення аліментних зобов`язань.

Також, апеляційний суд зазначив, що фактичне проживання дитини з батьком не має правового значення без відповідного судового рішення.

Таким чином, визначальним і ключовим для відмови у позові стало саме не встановлення судом факту проживання дитини з батьком у судовому порядку.

Однак, після ухвалення зазначеної постанови суду від 19.06.2025 року по справі № 359/736/24 виникли обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року у справі № 359/740/24, яка набрала законної сили, залишено без змін рішення суду першої інстанції та визначено місце проживання малолітнього сина з батьком ОСОБА_1 .

Таким чином, судовим рішенням, що набрало законної сили, офіційно підтверджено той юридичний факт, який був предметом дослідження та оцінки у справі № 359/736/24 і який апеляційний суд визнав відсутнім, що має безпосередній вплив на аліментні правовідносини між сторонами.

На момент ухвалення постанови Київського апеляційного суду у справі № 359/736/24 спір щодо місця проживання дитини вже розглядався судами, однак остаточне судове рішення ще не набрало законної сили, а заявник не мав процесуальної можливості подати до суду доказ існування такого юридичного факту.

Суд апеляційної інстанції у справі № 359/736/24 прямо зазначив, що вирішальне значення має саме наявність судового рішення про місце проживання дитини.

Отже, ухвалення та набрання законної сили постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2025 року по справі № 359/740/24 усунуло ту обставину, яка була покладена в основу відмови у позові, і безпосередньо впливає на висновки суду.

Наявність судового рішення про визначення місця проживання дитини з батьком змінює правовий статус сторін у аліментних правовідносинах та безпосередньо впливає на обов`язок сплати аліментів, а також усуває підстави, з яких суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову.

Якби зазначена обставина була встановлена судом під час ухвалення постанови суду від 19.06.2025 року по справі № 359/736/24, рішення у справі могло бути іншим.

Заявник не міг надати суду доказ існування судового рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки таке рішення ще не було ухвалене та не набрало законної сили, а заявник не мав жодних процесуальних механізмів вплинути на строки його ухвалення. Неможливість подання відповідного доказу була зумовлена об`єктивними, незалежними від заявника причинами.

Таким чином, нововиявлені обставини безпосередньо спростовують фактичну та правову основу, на якій ґрунтується постанова, за наявності таких обставин висновки суду могли і повинні були бути іншими.

Встановлення судом факту проживання дитини з батьком у судовому порядку змінює баланс прав та обов`язків сторін, впливає на наявність аліментного обов`язку та створює підстави для перегляду судового рішення, яке було ухвалене за відсутності такого факту (т. 3 а.с. 1-4).

12 лютого 2026 року відповідач ОСОБА_2 подала письмові заперечення в яких просила відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року (т. 3 а.с. 109-128).

В судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник - адвокат Гарницький П.П. підтримали заяву і просили її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, проте, були сповіщені належним чином про що у справі є докази (т. 3 а.с. 105-108, 129-131).

12 лютого 2026 року відповідач ОСОБА_2 подала письмову заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності (т. 3 а.с. 127-128).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Таким чином, судом апеляційної інстанції забезпечено право осіб, які беруть участь у справі, з`явитись до суду, а явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372, ст. 429 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, судова колегія дійшла висновку, що у задоволенні заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами слід відмовити за таких підстав.

За змістом ч. 1, 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Зазначена норма містить вичерпні підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При цьому є чітке розмежування поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту): так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи, або ті обставини, яких не існувало на момент вирішення спору.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку, чи підставою для звернення особи з позовом з певними вимогами. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу та відмова суду у прийнятті доказів також не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

За приписами п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30.03.2012 року, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, необхідно розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду, викладених в постанові від 26 грудня 2022 року у справі № 460/801/20, під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 2а-7523/10/1270, від 02 травня 2018 року у справі № 303/3535/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 809/824/17, від 22 листопада 2018 року у справі №826/14224/15, від 06 лютого 2019 року у справі № 822/862/15, від 10 липня 2020 року у справі № 823/1440/17.

Згідно з ч. 5 ст. 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Перевіривши доводи заявника апеляційний суд вважає, що ухвалення Київським апеляційним судом 10 грудня 2025 року постанови у справі № 359/740/24, якою залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2025 року про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 не є нововиявленою обставиною в розумінні ч. 2 ст. 423 ЦПК України та не може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, з огляду на таке.

Нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, але не була і не могла бути відомою особам, які брали участь у справі. Обставина, яка виникла пізніше, є такою, що не могла бути врахована судом при розгляді справи, тому є підставою для нового звернення до суду.

При цьому, постанову від 10 грудня 2025 року у іншій справі № 359/740/24 було ухвалено Київським апеляційним вже після винесення судом апеляційної інстанції судового рішення у даній справі, тобто станом на час вирішення даної справи апеляційним судом постанови Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року у справі 359/740/24 не існувало, тому вказана обставина є новим доказом, який визначає обставини, що настали після вирішення спору у даній справі.

Відтак, заявником не наведено нововиявлених обставин, які б давали підстави скасувати чи змінити судове рішення, а доводи заявника, на які він посилається, як на нововиявлені обставини, не відносяться до таких у розумінні ст. 423 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 423, 429 ЦПК України,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року - відмовити.

Постанову Київського апеляційного суду від 19 червня 2025 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено: 20 лютого 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов