КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3357/2026
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2026 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Шум Л.М. в м. Київ 24 вересня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року позивач КП «Київтеплоенерго» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідачів на свою користь солідарно заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 90882,65 грн., яка складається: заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4677,83 грн., інфляційну складову боргу 711,03 грн., 3 % річних 174,94 грн., централізованого гарячого водопостачання у розмірі 12302,81 грн., інфляційну складову боргу 1870,03 грн., 3 % річних 460,09 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8522,62 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1295,44 грн., 3 % річних у розмірі 316,62 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 17739,30 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2696,37 грн., 3 % річних у розмірі 663,40 грн., заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 11965,02 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1210,17 грн., 3 % річних у розмірі 310,90 грн., пеню в розмірі 378,26 грн., заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 19569,49 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2446,26 грн., 3 % річних у розмірі 581,72 грн., пеню у розмірі 707,76 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1397,46 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 736,45 грн., заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення в розмірі 148,68 грн., судовий збір у розмірі 3028 грн.

Позов мотивував тим, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), з 01 листопада 2021 року в зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (Правила № 630).

Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, Постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води», Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії».

Відповідно до вимог нормативно-правових актів, послуги з ТЕ/ПГВ та послуги з ЦО/ЦПГВ надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на підставі типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання.

На виконання вимог законодавства позивачем на підставі типових договорів підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

Щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ повідомляв, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Позивачем, на виконання вимог чинного законодавства, на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і послуг з ТЕ/ПГВ, у тому числі, є отримання послуг споживачем.

Будинок за адресою АДРЕСА_1 в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за вказаною адресою під`єднана до внутрішньобудинкової системи тепло- та водопостачання, а відповідачі є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року - споживачами з ТЕ/ПГВ.

Відповідачі від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року від послуг з ТЕ/ПГВ не відмовлялися (не відключалися). Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків між сторонами підтверджується діями сторін: позивач щомісячно надає відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року послуги з ТЕ/ПГВ, а відповідачі споживають надані послуги та зобов`язані оплатити вартість, розрахунковим періодом є календарний місяць. Проте відповідачі у порушення вимог законодавства своєчасно не сплачували за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 30 квітня 2025 року складає 60079,02 грн.: за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 8522,62 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 17739,30 грн., за період з 01 листопада 2021 року заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 11965,02 грн., заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 19569,49 грн.

Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані були сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг. Також відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також плату за абонентське обслуговування.

Таким чином, за вищевказаною адресою у відповідачів також існує заборгованість: у період до 31 жовтня 2021 року заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 148,68 грн., за період з 01 листопада 2021 року заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1397,46 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 736,45 грн.

Крім того, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18, укладеного ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення в розмірі 4677,83 грн. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 12302,81 грн. Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами № 630 та опублікованого 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).

Вказував, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 % суми боргу за кожен день прострочення, а загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу.

Крім того, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1205, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, поновлено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на комунальні послуги з 31 грудня 2023 року, у випадку прострочення сплати коштів. Отже, згідно норм чинного законодавства позивачем було нараховано розмірі 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2025 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4677,83 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 711,03 грн., три відсотки річних у розмірі 174,94 грн., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 12302,81 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1870,03 грн., три відсотки річних у розмірі 460,09 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8522,62 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1295,44 грн., три відсотки річних у розмірі 316,62 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 17739,30 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2696,37 грн., три відсотки річних у розмірі 663,40 грн., заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 11965,02 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1210,17 грн., три відсотки річних у розмірі 310,90 грн., пеня у розмірі 378,26 грн., заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 19569,49 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2446,26 грн., три відсотки річних у розмірі 581,72 грн., пеня у розмірі 707,76 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1397,46 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 736,45 грн.; 3028 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив зміст ст. 322, 360, 526 ЦК України, п. 5 ч. 2 ст. 7, ч. 3 ст. 20, ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання», п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Вказував, що КП «Київтеплоенерго» у позові зазначало, що 06 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 111 (4511) опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання КП «Київтеплоенерго» послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак судом першої інстанції не взято до уваги та не надано жодної правової оцінки, що саме по собі розміщення КП «Київтеплоенерго» повідомлення у газеті «Хрещатик» про надання послуг та змісту договору про наявність договірних відносин між КП «Київтеплоенерго» та відповідачем.

Також судом першої інстанції не взято до уваги, що КП «Київтеплоенерго» не доведені суми заборгованості за весь період, що зазначений в довідках про розмір заборгованості.

Судом першої інстанції також не взято до уваги, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум заборгованості не підтверджені жодними належними доказами, а сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості.

Щодо строків позовної давності, наводив зміст ст. 256, 257, 267, 261 ЦК України, вказував, що 30 березня 2020 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнено розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину, і вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відтак, КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності мало право на стягнення лише заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка утворилася, починаючи з 02 квітня 2017 року, а заборгованість, яка утворилася до вказаної дати, стягненню не підлягає.

При цьому судом першої інстанції не взято до уваги та не надано жодної правової оцінки, що КП «Київтеплоенерго» надало суду розрахунок заборгованості, нарахованої починаючи з 01 травня 2018 року, а до 01 травня 2018 року розрахунку не надало. На підтвердження вимог про стягнення заборгованості до вказаної дати КП «Київтеплоенерго» надало лише копію договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), укладений 11 жовтня 2018 року з ПАТ «Київенерго».

Водночас, судом першої інстанції не взято до уваги, що у вказаному договорі взагалі не зазначено, за який період була нарахована вказана заборгованість. Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновку, що вказана заборгованість була нарахована в межах позовної давності.

З урахуванням викладеного судом першої інстанції не було взято до уваги, що з відповідачів на користь КП «Київтеплоенерго» не підлягає стягненню заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4677,83 грн. та заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячого водопостачання у розмірі 12302,81 грн.

Повідомляв, що копію позовної заяви разом з додатками не отримував, а про існування справи дізнався лише після ухвалення рішення у справі 27 вересня 2025 року.

Зазначав, що не є боржником за комунальні послуги, вся заборгованість відповідно до позовних вимог є боргами сусідки по комунальній квартирі ОСОБА_3 , тобто іншого відповідача. До її боргів відповідач ОСОБА_1 не має жодного відношення, оскільки є власником іншої кімнати в комунальній квартирі з окремим особовим рахунком НОМЕР_1 . У відповідача ОСОБА_3 існує заборгованість по рахунку НОМЕР_2 , до якого відповідач ОСОБА_1 не має жодного відношення, на підтвердження чого долучається звіт по особовому рахунку НОМЕР_1 , по якому заборгованість у розмірах, зазначених в позові, у ОСОБА_1 відсутня.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання з`явилась представник КП «Київтеплоенерго», яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання/заява про розгляд справи у його відсутності в зв`язку з поганим самопочуттям, апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки-повідомлення на поштову адресу, однак поштове відправлення повернуто до суду з відміткою Укрпошти про відсутність адресата за вказаною адресою, а тому відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України ОСОБА_3 вважається такою, що отримала судову повістку-повідомлення.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга подана відповідачем ОСОБА_1 . Другий відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу не подала та до апеляційної скарги ОСОБА_1 не приєдналася.

Відтак, правильність висновків суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом лише в частині доводів відповідача, яким подано апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), з 01 листопада 2021 року в зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

На а. с. 19 - 21, 24 наявні копії корінців нарядів щодо включення та відключення опалення в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 на підставі відповідно початку та завершення опалювальних сезонів за 2018 - 2024 роки, довідка про обсяги споживання послуги з постачання теплової енергії/послуги з постачання гарячої води за період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2025 року по АДРЕСА_2 .

На а. с. 6 - 18 наявні розрахунки заборгованості споживача за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_3 .

На а. с. 27 знаходиться копія першої та останньої сторінок договору від 11 жовтня 2018 року, сторонами якого зазначені ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів. На а. с. 25 - 26 знаходяться копії витягів з додатків № 1 та № 2 до цього договору, згідно з якими відступлено право вимоги до споживача Клен, особовий рахунок НОМЕР_3 : заборгованість за послугу з централізованого опалення 4677,83 грн., за послугу з постачання гарячої води 12302,81 грн.

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 - з 02 вересня 2008 року, ОСОБА_1 - з 28 березня 2017 року (а. с. 5).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 надано нові докази, а саме копії звітів по особовому рахунку ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_4 , копію договору купівлі-продажу частини квартири від 26 грудня 2016 року, укладеного ОСОБА_1 із ОСОБА_4 , на підставі якого ОСОБА_1 придбано 48/100 частин квартири АДРЕСА_3 ; 48/100 частин квартири складаються з однієї жилої кімнати, жилою площею 14 кв.м., загальною площею 20,70 кв.м.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 8 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. До відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року відкрито провадження в даній справі про стягнення заборгованості в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали (а. с. 33).

Копію ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 03 червня 2025 року разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів направлено на адресу ОСОБА_1 , разом із тим, докази отримання ним копії позовної заяви з додатками та ухвали суду в матеріалах справи відсутні.

Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви із додатками, а відтак відсутні докази обізнаності відповідача про рух справи в суді першої інстанції, причини неподання ним доказів до суду першої інстанції визнаються апеляційним судом поважними, а відтак дані докази приймаються судом.

Апеляційний суд також враховує, що право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, відтак прийняття доказів, наданих відповідачем, та їх оцінка є необхідними для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення для справи в межах апеляційного перегляду.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Задовольняючи позов КП «Київтеплоенерго», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем КП «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам, які отримували вказані послуги і користувалися ними за адресою: АДРЕСА_1 , і у відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як споживачів, виник обов`язок щодо оплати цих послуг.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинний до 01 травня 2019 року) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в чинній редакції, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) та ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом (пункт 1 частина третя статті 20 Закону), а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (пункти 1, 3 частина друга статті 21 Закону).

Аналогічний обов`язок споживача щодо здійснення оплати житлово-комунальних послуг передбачений п. 5 ч. 2 ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, які були чинні до 01 травня 2022 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Правовідносини у сфері надання послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води регулюються на даний час Постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води», Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії», відповідно до вимог даних нормативно-правових актів, послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на підставі типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання.

Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати надані йому послуги. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Обставини надання КП «Київтеплоенерго» послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та їх отримання за вказаною адресою відповідачем у апеляційній скарзі не заперечуються.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що саме по собі розміщення КП «Київтеплоенерго» повідомлення у газеті «Хрещатик» про надання послуг та змісту договору не вказує на наявність договірних відносин між КП «Київтеплоенерго» та відповідачем, з огляду на те, що в апеляційній скарзі сам ОСОБА_1 доводить обставини обліку оплати ним житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем, за окремим рахунком № НОМЕР_4 , що свідчить про надання цих послуг на підставі саме договірних відносин.

Разом із тим, судом першої інстанції не встановлено обставини, які мають значення для справи, а саме чи дійсно ОСОБА_1 є належним відповідачем у даній справі як власник частини квартири в будинку, управління, утримання та експлуатація якого здійснюється позивачем.

Так, з наданих відповідачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 є власником 48/100 частин квартири АДРЕСА_3 ; 48/100 частин квартири складаються з однієї жилої кімнати, жилою площею 14 кв.м., загальною площею 20,70 кв.м., а також власником особового рахунку № НОМЕР_4 , за яким ним оплачуються надані йому КП «Київтеплоенерго» житлово-комунальні послуги.

Особовий рахунок - це унікальний набір цифр, за допомогою якого ідентифікують споживача для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №23 від 31 січня 2020 року № 202/34485 «Про затвердження Вимог до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» визначено, що абонентський номер споживача - номер споживача, визначений договором про надання відповідної комунальної послуги, який дає змогу ідентифікувати його виконавцю комунальної послуги або уповноваженій особі.

Отже, апеляційним судом встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 відкрито та обслуговуються два особових рахунки - № НОМЕР_4 , належний відповідачу ОСОБА_3 , та № 30101, належний відповідачу ОСОБА_1 , при цьому заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховано по іншому особовому рахунку № НОМЕР_4 .

З аналізу звітів по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , наданих до апеляційної скарги, вбачається, що ОСОБА_1 нараховано заборгованість за постачання теплової енергії, гарячої води, абонентське обслуговування у інших розмірах та за інший обсяг споживання, ніж зазначено у розрахунках заборгованості, доданих до позовної заяви КП «Київтеплоенерго».

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не є власником особового рахунку № НОМЕР_3 , за яким позивачем було нараховано заборгованість, заявлену до стягнення, та користується іншим особовим рахунком № НОМЕР_4 , він не є особою, яка має відповідати за даним позовом про стягнення заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг.

За даних обставин, висновки суду першої інстанції про утворення заборгованості за договором у відповідача ОСОБА_1 є передчасними та помилковими, ОСОБА_1 не є належним відповідачем за даним позовом і позов задоволено судом першої інстанції безпідставно, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не є належним відповідачем за даним позовом, а вимоги про стягнення заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_3 до нього не могли пред`являтися в будь-якому розмірі взагалі, позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягав, апеляційний суд не перевіряє доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, і доводи апеляційної скарги, що розрахунок заборгованості, нарахованої до 01 травня 2018 року, КП «Київтеплоенерго» не надало, а на підтвердження вимог про стягнення заборгованості до вказаної дати надало лише копію договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), укладеного 11 жовтня 2018 року з ПАТ «Київенерго».

Виходячи із вищевикладеного, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог до ОСОБА_1 не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог до ОСОБА_1 ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування, з прийняттям нової постанови про відмови у позові до ОСОБА_1 .

В частині вимог до ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та не підлягає зміні чи скасуванню з підстав, зазначених у апеляційній скарзі.

Оскільки за подання апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору з підстав, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з позивача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2025 року в частині вимог до ОСОБА_1 , а також в частині солідарного стягнення з нього судового збору скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Відмовити Комунальному підприємству Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У частині вимог до ОСОБА_3 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (м. Київ пл. І.Франка 5 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 3633,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2026 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.