Справа № 345/5856/25
Провадження № 2/345/153/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Онушканича В.В.

за участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

16.10.2025 року представник позивача - адвокат Герасимчук Олег Олександрович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, а саме просить розірвати шлюб, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 16.11.1991 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, з актовим записом № 686.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.10.2025 року відкрито провадження у вказаній справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику сторін.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.11.2025 року постановлено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12.02.2025 року представник відповідачки подав відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач і відповідач у даній справі більше 20-ти років проживають в Іспанії, мають право на тривале проживання у даній країні, тут у них народилася наймолодша дочка. Відповідач перебувала в Україні тільки з 20.09.2025 року по 04.10.2025 року, оскільки разом з дочкою приїжджала у гості до своєї матері.

Відповідач вважає, що поданий позов є таким, що не підлягає розгляду в Україні. Так, сторони у даній справі більше 20 років проживають в Іспанії, мають право на тривале проживання у даній країні. Останній раз позивачу продовжено право проживання в Іспанії із 26.10.2022 року по 26.10.2027 року, а відповідачу із 19.07.2021 року по 19.07.2026 року, що підтверджується дозволами на проживання. Від проживання у шлюбі у сторін народилося 4 дітей, наймолодша з яких народилася у Іспанії і має громадянство Іспанії та є неповнолітньою. Решту дітей на даний час повнолітні. Оскільки останнім часом життя у сторін не склалося, то відповідно, ще 10.12.2024 року відповідачка у даній справі, ОСОБА_2 , в Іспанії подала позов про розірвання шлюбу, який по даний час знаходиться на розгляді Цивільного і слідчого відділу Суду першої інстанції м. Сервера, справа 22/2024-Н2, що підтверджується процесуальним записом. При цьому звертає увагу суду, що ОСОБА_1 висловив зацікавленість у тому, щоб слухання справи відбулося.

Представник відповідача наголошує, що на даний час на розгляді суду в Іспанії знаходиться справа 22/2024-Н2, провадження в якій відкрито раніше, ніж в даній справі між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Тому представник відповідача просить залишити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу без розгляду.

Представник позивача подав відповідь на відзив. Вважає відзив на позовну заяву необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Наголошує, що оскільки шлюб сторони зареєстрували на території України, а тому позивач вважає, що справа про розірвання шлюбу має розглядатися в тій країні, де і зареєстрований шлюб. Шлюб на території Іспанії зареєстровано не було. Сторони по справі є громадянами України та мають зареєстроване місце проживання в Україні. Громадянства в Іспанії сторони не мають. Як відомо Позивачу, відповідачка не бажає розривати шлюб, тому всілякими методами затягує розгляд справи, про що свідчить поданий відзив на позовну заяву її представником, а примушування до шлюбу в Україні не допускається. Крім того, представник позивача вважає, що надана Відповідачем копія процесуального запису не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом, тому що ні суд першої інстанції, ні представник Позивача не може перевірити його достовірність та незмінність змісту, що згідно з ч. 5 ст. 100 ЦПК України має наслідком відхилення цього доказу. Документ наданий Відповідачем не є апостильованим, ще унеможливлює перевірити його достовірність. Жодних печаток та підписів посадових осіб документ не містить. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Тому представник позивача просить шлюб, який зареєстрований між позивачем та відповідачем розірвати.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 17.12.2025 року сторонам було надано строк для примирення 2 місяці та зупинено провадження по даній справі. Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 18.02.2026 року поновлено провадження по справі та призначено справу до розгляду на 25.02.2026 року з викликом сторін по справі.

Представник позивача адвокат Герасимчук О.О. в судове засідання, призначене на 25.02.2026 року, не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином засобами підсистеми «Електронний суд», про що свідчить довідка про доставку електронного документу. Водночас суд враховує, що в прохальній частині позову представник позивача вказав, що просить розгляд справи проводити без його участі та участі позивача.

Представник відповідачки адвокат Яців М.В. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідачки. Оскільки у провадженні Цивільного і слідчого відділу Суду першої інстанції м. Сервера, Іспанія знаходиться справа 22/2024-Н2 про розірвання шлюбу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , тому на підставі ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право» представник відповідача просить залишити позов без розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, клопотання про залишення позову без розгляду, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватно-правові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Сторони є громадянами України. При цьому вони тимчасово проживають в Іспанія, що підтверджується долученими до матеріалів справи дозволами на проживання (а.с.30,31, 41-42, 43-44).

Крім того, під час спільного проживання у шлюбі в сторін в Іспанії народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48-51).

Оскільки сторони є громадянами України, які проживають за межами України, дана справа є справою з іноземним елементом. Тому суд при здійсненні провадження у даній справі повинен керуватися в тому числі Розділом XI ЦПК України «Провадження за участю іноземних осіб» та Законом України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до абз. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України».

Згідно з ч. 2 ст.3ЦПК України якщо міжнародним договором, згода па обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Таким чином першочергово суди України мають керуватися нормами чинних міжнародних договорів. Суди України повинні дотримуватися міжнародних зобов`язань України, взятих нею, у тому числі, за багатосторонніми конвенціями щодо забезпечення і захисту прав та інтересів дітей.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України суд залишає позов без розгляду, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з ч.1 ст. 75 ЗУ «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст. 75 ЗУ «Про міжнародне приватне право» суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 717/489/20-ц (провадження № 61-13384св20) зазначено: «згідно з пунктом 4 частини першої статті 257ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 10.12.2024 року звернулася до Суду першої інстанції м. Сервера, Іспанія, з позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до процесуального запису Цивільного і слідчого відділу Суду першої інстанції м. Сервера, в провадженні Цивільного і слідчого відділу Суду першої інстанції м. Сервера перебуває справа 22/2024-Н2 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу без досягнення згоди подружжя, яке клопоче про одночасне застосування тимчасових заходів.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Легалізація документів та/або проставлення апостилю - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої наданаЗаконом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів».

Згідно із статтею 1 Гаазької конвенції ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до статті 4 Конвенції передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися їх переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Відповідно дост. 79 Закону України «Про нотаріат»нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

На долученому стороною відповідача процесуальному записі Цивільного і слідчого відділу Суду першої інстанції м. Сервера проставлено апостиль із супроводженням його нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Отже, вказаний документ легалізований у передбаченому законодавством порядку, а тому відсутні підстави сумніватися у правдивості вказаного документа.

Таким чином, судом встановлено, що у провадженні суду міста Сервера Королівства Іспанія з 10.12.2022 року знаходиться справа 22/2024-Н2 про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тобто справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому суд бере до уваги, що вказана обставина існувала на момент вирішення судом питання відкриття провадження у даній цивільній справі, проте не була відома суду, що мало наслідком відкриття провадження у даній справі, за наявності відповідно до ч.2 ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підстав для відмови у її відкритті.

Суд бере до уваги, що встановлені у ст.76 вищезазначеного Закону підстави визначення підсудності справ судам України, а також встановлені у ст.77 цього Закону обставини виключної підсудності справи судам України у даному випадку відсутні. Положення ч.3 ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право» кореспондуються з положеннями п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України, відповідно до якої, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

За таких обставин, оскільки у провадженні іншого іноземного суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, сторони на даний час проживають на території іноземної держави, суд України позбавлений можливості розгляду даної справи та не має змоги встановити фактичні обставини справи, повно та всебічно з`ясувати їх, а тому, суд приходить до висновку про залишення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу без розгляду.

Керуючись ст.ст. 1, 75 Закону Украни «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 3, 257, 258, 260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Головуючий