УХВАЛА

24 березня 2026 року

м. Київ

справа № 1631/1391/12

провадження № 61-3410ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гайтота Ірина Миколаївна, на ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 21 січня 2026 року у справі скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діяла адвокат Гайтота І. М., звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність Полтавського ВДВС у Полтавському районі Східного МУ МЮ, Криворізького ВДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного МУ МЮ (м. Одеса).

Скарга обґрунтована тим, що на адресу скаржника 14 травня 2025 року надійшла постанова про арешт майна боржника від 06 травня 2025 року у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, згідно з якою було проведено опис та арешт належної йому земельної ділянки площею 2,00 га кадастровий номер :02:001:0528 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Скаржник вважає, що арешт земельної ділянки був проведений з порушенням діючого законодавства, враховуючи, що його, як боржника, про це ніхто не повідомляв, розмір заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні не з`ясовувався, державним виконавцем не був встановлений реальний залишок такої заборгованості.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати неправомірними дії державного виконавця Криворізького ВДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного МУ МЮ (м. Одеса) з винесення постанови щодо опису та арешту майна боржника від 25 квітня 2025 року та скасувати постанову; визнати неправомірними дії державного виконавця Полтавського ВДВС у Полтавському районі Східного МУ МЮ в частині доручення Криворізькому ВДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного МУ МЮ (м. Одеса) провести опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Одночасно просив поновити строк звернення до суду з вказаною скаргою, посилаючись на поважні причини пропуску строку, оскільки про винесену державним виконавцем Криворізького ВДВС постанову про опис та арешт належної йому земельної ділянки дізнався лише 14 травня 2025 року, коли отримав постанову на пошті.

Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції дійшов висновку про її необґрунтованість.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2026 року апеляційну скаргу представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Гайтоти І. М. задоволено частково.

Ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року скасовано.

Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Гайтоти І. М. про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії та бездіяльність державних виконавців відмовлено.

Скаргу представника скаржника ОСОБА_1 - адвоката Гайтоти І. М. на рішення, дії та бездіяльність Полтавського ВДВС у Полтавському районі Східного МУ МЮ та Криворізького ВДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного МУ МЮ (м. Одеса) залишено без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що скаржник пропустив строк на звернення до суду зі скаргою на рішення та дії державних виконавців, не навів поважних причин пропуску процесуального строку для подання скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для його поновлення.

16 березня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гайтота І. М., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2026 року і ухвалити нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами попередніх інстанцій невірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Заявник зазначає, що його не було повідомлено про те, що органом державної виконавчої служби планується проводитися опис та арешт належної йому земельної ділянки та він не був присутній під час вчинення такої виконавчої дії. Вказує, що не погоджується з визначеним державним виконавцем розміром заборгованості за виконавчим документом, оскільки у нього наявний офіційний дохід у виді пенсійних виплат та з лютого 2017 року по лютий 2025 року проводяться відрахування аліментів на дітей на підставі заяви про добровільну сплату аліментів на утримання дітей, що виключає застосування такого заходу як опис та арешт майна боржника.

Крім того, вказує, що при зверненні до суду першої інстанції зі скаргою на дії та рішення державних виконавців він порушував клопотання про поновлення строку на подання такої скарги, однак суд не розглянув його, а лише констатував факт порушення строку, що є порушенням норм Цивільного процесуального кодексу України. Визнає обставину, що оскаржувана постанова про опис та арешт майна боржника від 25 квітня 2025 року направлена йому 06 травня 2025 року та отримана ним 09 травня 2025 року, однак вважає, що причини пропуску звернення до суду зі скаргою є поважними. Вказує, що одразу як дізнався про вказану постанову звернувся до Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги за правовою консультацією, де 19 травня 2025 року видано доручення про надання безоплатної правової допомоги, а вже 27 травня 2025 року поштовим зв`язком була подана до суду скарга.

Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. При розгляді можливих заходів щодо судів третьої інстанції державам слід мати на увазі, що справи вже пройшли слухання в двох інших судах.

Згідно з частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судовий контроль, метою якого є забезпечення своєчасного захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, на стадії виконавчого провадження, окрім розв`язання судом низки процесуальних питань, охоплює також і контроль, під час якого оцінюють законність дій виконавця та ухвалених ним рішень, тобто він спрямований на недопущення зловживань з боку державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою. У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод (постанови Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10, від 07 липня 2021 року у справі № 127/2-200/2004, від 19 квітня 2023 року у справі № 759/20392/18).

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові від 24 вересня 2019 року у справі № 420/6389/18 Верховний Суд зауважив, що під поважними причинами слід розуміти ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Строки на подання скарги є процесуальними можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду (постанова Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19).

У постанові від 23 червня 2022 року у справі № 914/2265/20 Верховний Суд вказав, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2022 року у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 ГПК України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 910/7221/17, від 12 січня 2021 року у справі № 910/8794/17, від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г.

Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 904/3734/20 вказав, що передумовою для розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного, приватного виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у передбачений законом строк або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено саме з поважних причин. У протилежному випадку дії суду матимуть наслідком порушення права інших учасників спору, зокрема, виконавця, дії якого оскаржуються, а також та загальних засад судочинства (диспозитивності, рівності перед законом і судом та змагальності сторін).

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2025 року у справі № 718/4066/23 (провадження № 61-6813св25).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні у Полтавському ВДВС у Полтавському районі Східного МУ МЮ знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 1631/1391/12, виданого 04 січня 2013 року Шишацьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 20 листопада 2012 року і до досягнення повноліття.

Станом на 01 квітня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів складала 245 566,83 грн, а станом на 01 червня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів складала 220 013,50 грн.

Обрахований державним виконавцем зазначений розмір заборгованості по аліментам боржником у передбаченому законом порядку не оскаржувався.

У межах виконавчого провадження 07 квітня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про доручення проведення виконавчих дій, згідно якої Криворізькому ВДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного МУ МЮ (м.Одеса) доручено провести опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме: земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0528,

площа 2,00 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с/рада Лозуватська.

05 травня 2025 року за вх.№3784 надійшов лист від 25 квітня 2025 року № 54730 разом з постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника

від 25 квітня 2025 року та фотографічними матеріалами земельної ділянки.

06 травня 2025 року ОСОБА_1 направлено рекомендований лист

за вих. №23177 разом з постановою опису та арешту майна (коштів) боржника

від 25 квітня 2025 року (трек номер 824) та фактично отримана

ним 09 травня 2025 року.

Водночас, звертаючись до суду зі скаргою та заявляючи вимогу про визнання поважними причин пропуску процесуального строку, ОСОБА_1 посилався на те, що ним 14 травня 2025 року було отримано лист з постановою про опис та арешт майна, після чого він звернувся за правовою консультацією,

а 19 травня 2025 року центром БПД видано доручення про надання безоплатної правничої допомоги, а вже 27 травня 2025 року поштовим зв`язком була подана до суду скарга.

Суд апеляційної інстанції вірно встановив, що предметом оскарження є дії державного виконавця з винесення 25 квітня 2025 року постанови про опис та арешт майна боржника у вигляді належної йому земельної ділянки, площею 2,00 га, з кадастровим номером :02:001:0528 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та дії державного виконавця Полтавського ВДВС в частині доручення 07 квітня 2025 року Криворізькому ВДВС проведення опису та арешту належного боржнику нерухомого майна у вигляді земельної ділянки та дійшов обґрунтованого висновку, що такі дії за своїм змістом пов`язані з основним предметом оскарження - постановою про опис та арешт майна боржника.

Встановивши, що ОСОБА_1 09 травня 2025 року особисто отримав постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 25 квітня 2025 року, суд апеляційної інстанції дійшов достатньо обґрунтованого висновку, що твердження скаржника про отримання ним постанови про опис та арешт майна лише 14 травня 2025 року не підтверджується жодним доказом.

У касаційній скарзі заявник визнає ту обставину, що саме 09 травня 2025 року засобами поштового зв`язку він отримав постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 25 квітня 2025 року.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, що саме з дати фактичного отримання боржником оскаржуваної постанови (09 травня 2025 року) необхідно обрахувати встановлений статтею 449 ЦПК України десятиденний строк, який закінчився 19 травня 2025 року. Слід взяти до уваги, що адвокат Гайтота І. М. представляла інтереси ОСОБА_1 і в суді першої інстанції

Оскільки, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державних виконавців 27 травня 2025 року, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що подана ним скарга підлягає залишенню без розгляду, оскільки поважні причини для його поновлення відсутні.

Твердження заявника про те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про поновлення строк для подачі скарги на дії та рішення державного виконавця не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суд апеляційної інстанції надав оцінку доводам заявника щодо причин пропуску строку на зверненні зі скаргою до суду.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 50)).

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не виявлено порушення судами норм ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження». Правильність застосування судом апеляційної інстанцій вказаних вище норм права не викликає розумних сумнівів.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гайтота І. М., на ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року (не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи)та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2026 року є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гайтота Ірина Миколаївна, на ухвалу Шишацького районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2026 року у справі скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Копію ухвали надіслати особі, яка подала касаційні скарги.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович