Справа № 139/98/26
Провадження № 2/139/90/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року селище Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - судді Ліщини Т.П.,

з участю секретаря судових засідань Погорної В.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (у тексті - ТОВ «Факторинг Партнерс», кредитодавець) до відповідача ОСОБА_1 (у тексті - ОСОБА_1 , позичальник) про стягнення заборгованості за договором,

УСТАНОВИВ:

19.02.2026 директор ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. засобами підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (у тексті - ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 5075119 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладений в електронному вигляді та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надісланий ТОВ «Лінеура Україна» на номер мобільного телефону ОСОБА_1 . Відповідно до умов договору позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний клієнтом. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором виконало, перерахувавши 30.10.2024 на картковий рахунок ОСОБА_1 35000,00 грн. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, а саме не повернула кредитні кошти та нараховані відсотки, у зв`язку з чим в неї утворилася заборгованість.

28.11.2025 ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Лінеура Україна» уклали договір факторингу № 28-11/25/Л, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 5075119 від 30.10.2024, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 .

Станом на дату звернення до суду заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Факторинг Партнерс» складає 116723,04 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням становить 34999,95 грн, за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 66848,09 грн, за пенею та/або штрафом - 14875,00 грн.

У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 116723,04 грн та понесені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 23.02.2026 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 12, 13). Цією ж ухвалою вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачеві встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Позивачеві та його представникові копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі 25.02.2026 доставлено в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС, що підтверджується відповідними довідками, складеними відповідальним працівником суду (а. с. 15, зворот а. с. 15).

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 23.02.2026, яка цього ж дня надіслана відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її зареєстрованого місця проживання, 03.03.2026 повернулась до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 16, 17).

05.03.2026 судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 18). Судове засідання призначене на 25.03.2026 (зворот а. с. 18).

05.03.2026 на офіційному веб-порталі Судової влади України розміщено оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду (а. с. 20).

Позивачеві та його представникові копію ухвали про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін від 05.03.2026 і судову повістку про виклик до суду в цивільній справі 08.03.2026 доставлено в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС, що підтверджується відповідною довідкою, складеною відповідальним працівником суду (а. с. 21, 22).

Копії ухвал про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 23.02.2026 і про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін від 05.03.2026, та судову повістку про виклик до суду в цивільній справі, відповідачеві надіслано 05.03.2026 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресами її зареєстрованого та фактичного місця проживання. Поштове відправлення, надіслане за адресою зареєстрованого місця проживання, 19.03.2025 повернулось до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 23, 24). Поштове відправлення, надіслане за адресою фактичного місця проживання, 24.03.2026 вручене адресату (а. с. 25).

Позивач та його представник в судове засідання 25.03.2026 не з`явилися. В абзаці п`ятому прохальної частини позовної заяви представник позивача просить суд проводити розгляд справи за його відсутності (а. с. 5).

Відповідач в судове засідання не з`явилася, при тому що про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином; про причини неявки суд не повідомила; клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Відзив на позовну заяву або інші заяви по суті справи від відповідача до суду не надійшли.

Згідно з ч. 8 ст. 178 і ч. 2 ст. 191 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з цим, згідно з положеннями зазначеної норми ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 275 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У зв`язку з наведеним суд ухвалив проводити розгляд справи в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання. За вказаних обставин, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 5075119 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (у тексті також договір та/або кредитний договір). За умовами договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 35000,00 грн (п. 1.2. договору); строк кредиту: 360 днів, періодичність платежів - кожні 30 днів. (п. 1.3. договору); тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1,00 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п. 1.3. договору; денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 1,00 % (п. 1.4. договору); товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 (п. 2.1. договору); сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку, визначеного в п. 4.3. договору, відповідно до якого у разі направлення клієнтом коштів з метою повернення в повному обсязі або частково заборгованості за кредитом, в тому числі але не виключно, достроково або при наявності прострочення, проценти за фактичний термін користування кредитом та інші належні до сплати платежі за договором повинні бути сплачені в той же час (п. 4.1. договору); сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно з чинним законодавством України та цим договором (п. 6.1. договору); підписуючи цей договір клієнт підтверджує, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: про фінансову послугу та про її надавача у визначеному законодавством обсязі, достатньої для прийняття клієнтом свідомого рішення про отримання такої послуги або про відмову від її отримання, та яка розміщена на вебсайті товариства; він ознайомлений з усіма умовами правил, актуальна на дату укладання договору редакція яких розміщена на вебсайті товариства, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися; дані, що стосуються його особи (дані паспорту, РНОКПП, ПІБ, місце проживання, інше), зазначені в преамбулі, та реквізитах сторін цього договору є актуальними, правильними та відповідають дійсності (п. 9.9. договору).

ОСОБА_1 підписала кредитний договір 30.10.2024 о 18:38:38 год. електронним підписом одноразовим ідентифікатором «39300», про що свідчить п. 10. договору, який містить відповідну інформацію, а також її прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, місце проживання/перебування, реквізити паспорта, номери мобільних телефонів, адресу електронної пошти.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової системи, що додана до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти договір, і надсилаються інші сторони цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифра, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайт інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення... Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20, від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 561/77/19 від 16.12.2020 зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

У п. п. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Щодо зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, суд зазначає, що предметом цього договору є споживчий кредит в сумі 35000,00 грн, який надається строком на 360 днів - до 25.10.2025, з фіксованою процентною ставкою - 1,00 % за кожний день користування кредитом. Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору, яку ОСОБА_1 підписала як і сам договір 30.10.2024 о 18:38:38 год. електронним підписом одноразовим ідентифікатором «39300», до 25.10.2025 вона повинна була сплатити 161000 грн, з яких 35000,00 грн - сума кредиту, 126000,00 грн - проценти за користування кредитом.

Факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-0112 від 01.12.2025, відповідно до якої 30.10.2024 о 18:40:17 год. на платіжну картку клієнта № НОМЕР_2 успішно перераховані кошти в сумі 35000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - 552648153.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5075119 від 28.11.2025, проведеного первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала на його користь платежі (0,05 грн - сплата тіла кредиту, 59498,59 грн - процентів, 2625,00 грн - штрафних санкцій), чим визнала свій обов`язок з повернення коштів, отриманих за цим договором, оскільки вживала заходів, спрямованих на його виконання.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт укладення 30.10.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_1 кредитного договору № 5075119, виконання кредитодавцем свого зобов`язання з надання грошових коштів (кредиту) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, і його неналежне виконання відповідачем.

До такого висновку суд прийшов, в тому числі, враховуючи правові позиції Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зробила такий правовий висновок: «Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 526/405/13. Зокрема, у цьому судовому рішенні зазначено: «Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17, викладені у постанові від 05 червня 2018 року).»

28.11.2025 ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Лінеура Україна» уклали договір факторингу № 28-11/25/Л, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 5075119 від 30.10.2024, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 .

Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальниками та ТОВ «Лінеура Україна» до договору факторингу № 28-11/25/Л від 28.11.2025, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 116723,04 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 34999,95 грн, за нарахованими процентами - 66848,09 грн, за штрафами/пенею - 14875,00 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 1077 і ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Враховуючи зазначене, право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5075119 від 30.10.2024 перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс» на законних підставах.

Верховний Суд України в складі Судової палати у цивільних справах у постанові від 23.09.2015 по справі № 6-979цс15 зазначив наступне: «Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.02.2019 у справі № 667/11010/14-ц.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконала взяте на себе зобов`язання, передбачене умовами кредитного договору № 5075119 від 30.10.2024, що стало підставою звернення ТОВ «Факторинг Партнерс», як нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 14875,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 6.3. договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання (прострочення виконання) клієнтом своїх грошових зобов`язань за договором товариство має право нараховувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити товариству штраф: у розмірі 25,00 % від суми невиконаного та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання на 2-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Фактом невиконання та/або неналежного виконання грошових зобов`язань клієнтом є не здійснення ним сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу та/або повернення суми кредиту в строки сплати платежів, встановлені договором.

Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, які доповнені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX (набрав чинності 17.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє дотепер.

У зв`язку з цим позовні вимоги в частині стягнення штрафу в розмірі 14875,00 грн суперечать нормам ЦК України, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 12, 76 - 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст. ст. 13, 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми заборгованості та процентів, а тому порушене право підлягає судовому захисту.

Отже, позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором в сумі 101848,04 грн, що становить 87,25 % ціни позову.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.

Позивач заявив до суду позовну вимогу з ціною позову 116723 гривень 04 копійок, сплативши судовий збір в розмірі 2662 гривні 40 копійок (а. с. 6). Суд у цьому судовому рішенні прийшов до висновку про задоволення позову в розмірі 101848,04 гривень, що складає 87,25 % від заявленої вимоги. Тому і компенсація судових витрат, зокрема, у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору складає 87,25 % або 2322 гривні 94 копійки.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Доказами в цивільному у судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

За правилами оцінки доказів, встановленими ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Звертаючись до суду, представник позивача згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, в позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу в розмірі 25000,00 грн, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, прайс-листом АО «Лігал Ассістанс», заявкою на надання юридичної допомоги № 322 від 01.01.2026, витягом з акту № 27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026.

При визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу, суд бере до уваги норми ч. ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 ).

ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема, неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.

Як вбачається з витягу з акту про надання юридичної допомоги, послуги адвоката складаються з надання усної консультації з вивченням документів, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду і вивчення документації клієнта з посиланням на нормативно-правові акти та підготовкою аналітичної довідки щодо судової практики.

Суд вважає, що консультація на суму 4000,00 грн і вивчення документації клієнта охоплюються послугою складання та подання до суду позовної заяви, тому не можуть вважатися фактично понесеними витратами як окремі види робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Крім того суд зауважує, що дана справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто є справою незначної складності, тому підготовка документів для звернення до суду у рамках зазначеної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, і відповідно витрати шести годин на підготовку позовної заяви.

Враховуючи наведене суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з її складністю та виконаною адвокатом роботою, обсягом наданих ним послуг, ціною позову, а тому виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, беручи до уваги конкретні обставини справи, приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 9000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77, 81, 89, 134, 137, 141, 263 - 265, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 533, 611, 625, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5075119 від 30 січня 2024 року в розмірі 101848 (сто одна тисяча вісімсот сорок вісім) гривень 04 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2322 (дві тисячі триста двадцять дві) гривні 94 копійки та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Тарас ЛІЩИНА