Справа № 185/6195/25
Провадження № 2/185/3305/26
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 лютого 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О. з участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., представника відповідача Зігун В.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання

В С Т А Н О В И В

02 червня 2025 року представник позивача звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, суму грошових коштів у розмірі 245 000,00 грн.

Позивач посилається на те Позивач посилається на те, що він працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», внаслідок роботи на підприємстві він втратив професійну працездатність.

Позивач просить суд стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, у розмірі 245 000,00 грн. без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою від 06.05.2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 21.07.2025 року призначено розглядати за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, а також визнано обов`язковою участь позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» у судовому засіданні при розгляді цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.

Представник відповідача звернулася до суду з відзивом на позовну заяву у якому просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЯ» про стягнення моральної шкоди в повному обсязі.

Також, представником відповідача подано заяву про розгляд цивільної справи 185/6195/25 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, за правилами загального позовного провадження та визнання участі позивача, ОСОБА_1 , при розгляді цивільної справи №185/6195/25 обов`язковою.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля». За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 26 листопада 2014 року серії 12 ААА № 004049 позивачу первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60%, з яким: 30%- радикулопатія, 15%- дефартрози, 10% - хозл, 5% -нейросенсорна приглухуватість.

Згідно інформації ВЕБ-порталу "Судова Влада України" у справі №206/4706/20 ОСОБА_1 рішенням Самарського районного суду міста Дніпра від 20.10.2020 року було визнано особою з ознаками тяжкого психічного розладу, внаслідок яких він є безпорадним і не може задовольняти основні життєві потреби, і примусово госпіталізовано в психіатричний заклад.

В обґрунтування моральних страждань ОСОБА_1 адвокат Повалій О.В. зазначила в позовній заяві зокрема: необхідність отримання медичної допомоги, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, почуття розпачу, тривоги, дратівливості, всі вони є ознаками і психічного розладу, наявного у позивача.

Однак, представник позивача не відокремила загальні страждання ОСОБА_1 від психічного захворювання, внаслідок тяжкого психічного розладу 2020 року і не відокремила від них страждання саме від професійного захворювання 2014 року.

Отже, при наявності висновку МСЕК від 26.11.2014 року, з позовом про відшкодування моральної шкоди, внаслідок професійного захворювання позивач звернувся тільки через 11 років, в 2025 році, тобто після примусового лікування в психіатричному закладі, внаслідок тяжкого психічного розладу в 2020 році.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Для правильного вирішення даної справи суд зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні.

Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №210/3177/17.

Отже, право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання виникло 26.11.2014 року. При цьому, тривалість не звернення до суду з таким позовом впродовж майже 11 років позивачем взагалі не обґрунтована.

Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 245 000 грн, позивач наполягав на тому, що внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що саме внаслідок професійного захворювання, а не внаслідок тяжкого психічного розладу, у зв`язку з чим його примусово госпіталізовано в психіатричний заклад в 2020 році, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів.

Крім того, ні сума вимоги, ні факт наявності у позивача з 2014 року та до теперішнього часу постійних моральних страждань, спричинених професійним захворюванням, не підкріплені доказами. Такі докази відсутні та позивачем суду не надані.

При цьому, позивач не з`явився до суду для надання особистих пояснень щодо позову, не зважаючи на його обов`язкову участь у судових засіданнях, що визнано судом.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Таким чином, оскільки, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а жодних доказів на підтвердження зазначених симптомів щодо погіршення психологічного здоров`я саме внаслідок професійного захворювання, що виникло у 2014 році позивачем не надано, стверджувати про їх наявність у ОСОБА_1 немає підстав.

Встановивши наведені фактичні обставини у цій справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосовуючи положення вищенаведених норм права суд вважає, що оскільки відсутні докази того, що позивач з 2014 року і до теперішнього часу відчуває постійні моральні страждання внаслідок професійного захворювання, то відсутні підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. О. Головін