Провадження № 2/643/1543/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

ТОВ «Споживчий центр» (позивач) просить стягнути з ОСОБА_1 (відповідач) заборгованість в загальному розмірі 11362,80 грн. та судові витрати.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

20.05.2023 між сторонами укладено кредитний договір (оферти) № 20.05.2023-100001681, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит, а відповідач зобов`язалась повернути позивачу суму отриманого кредиту та сплатити проценти за користування кредитом та комісію.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї станом на 30.09.2025 (дату подання позовної заяви) утворилась заборгованість у розмірі 11362,80 грн., з яких: 5808,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4654,80 грн. заборгованість за процентами; 900,00 грн. заборгованість за комісією, пов`язаною з наданням кредиту.

Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Салтівського районного суду міста Харкова від 02.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Стислий виклад позиції учасників справи в ході судового провадження

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач відзив не подала.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Позивачем відповідно до Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), Заявки від 20.05.2023, Підтвердження укладання кредитного договору № 20.05.2023-100001681 від 20.05.2023, Паспорту споживчого кредиту, Додатку до анкети Позичальника, відповідачу наданий кредит на наступних умовах: 1) сума кредиту 6000,00 грн.; 2) строк, на який надається кредит 70 днів; 3) дата повернення кредиту 28.07.2023; 4) процентна ставка «Економ» є фіксованою у розмірі 1,2 % за 1 день користування кредитом; 5) процентна ставка «Стандарт» є фіксованою у розмірі 1,5 % за 1 день користування кредитом; 6) комісія, пов`язана з наданням кредиту 15 % від суми кредиту та дорівнює 900,00 грн.; 7) неустойка 150,00 грн. за кожен день неналежного виконання зобов`язання.

Умовами кредитного договору № 20.05.2023-100001681 від 20.05.2023 передбачено, що він укладений в електронній формі та підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

У заявці вказаний номер карти відповідача «479072ХХХХХХ3443».

Відповідно до квитанції LiqPay АТ КБ «Приватбанк», 20.05.2023 було здійснено платіж на суму 6000,00 грн., номер платіжного інструменту 479072*43, призначення платіжної операції «Видача за договором № 20.05.2023-100001681».

Відповідно до довідки розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 20.05.2023-100001681 від 20.05.2023, заборгованість відповідача складає 11362,80 грн., з яких: 5808,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4654,80 грн. заборгованість за процентами; 900,00 грн. заборгованість за комісією, пов`язаною з наданням кредиту.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Частиною 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Згідно з ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Укладення сторонами договору в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором на підставі Закону України «Про електронну комерцію» відповідає положенням законодавства України та не має наслідком нікчемність або недійсність такого договору, якщо сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов і позивач не довів, що договір суперечить вимогам закону. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (постанови Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 234/7163/20, від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19).

Якщо можливість стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено умовами кредитного договору, який укладено між сторонами, то є правильним і обґрунтованим висновок суду про наявність підстав для стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування (постанова Верховного Суду від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20).

Верховний Суд наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Суд апеляційної інстанції правомірно врахував надані банком розрахунки заборгованості та наявні матеріали кредитної справи, оскільки указані документи стосуються предмета доказування у справі. Відповідач, заперечуючи проти розміру заборгованості, не спростував його (постанова Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц).

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).

Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Щодо заборгованості за тілом кредиту та процентами

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Харківського апеляційного суду від 05.02.2026 у справі № 638/11574/25, від 11.11.2025 у справі № 953/6347/25, від 05.02.2026 у справі № 638/12051/25, від 19.12.2025 у справі № 630/796/25, від 13.02.2026 у справі № 630/803/25, від 19.12.2025 у справі № 630/812/25, від 05.02.2026 у справі № 630/819/25, позивачем в яких було ТОВ «Споживчий центр», надані останнім документи, в яких номер банківської картки відповідача вказаний не повністю, а без зазначення частини цифр номеру, є належними та допустимими доказами на підтвердження факту отримання відповідачем суми кредиту. Під час оцінки вказаних доказів суд апеляційної інстанції зважував на те, що доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій позичальник не звертався. Також не спростовано, що банківська платіжна картка з відповідним номером не належить відповідачу. Довідка-розрахунок заборгованості сумнівів не викликає. Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення на користь ТОВ «Споживчий центр» суми заборгованості. Зазначена практика суду апеляційної інстанції є останньою релевантною у спірних правовідносинах, що склались між позивачем та позичальниками.

Ураховуючи вищенаведене, релевантну судову практику Верховного Суду, Харківського апеляційного суду та розглядаючи справу на підставі наданих доказів і стандарту доказування більшої переконливості (більшої вірогідності), суд вважає доведеним, що між позивачем та відповідачем був укладений вказаний вище кредитний договір.

Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним вище кредитним договором складає 10462,80 грн., з яких: 5808,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4654,80 грн. заборгованість за процентами.

Відповідачем не спростовані доводи позовної заяви, надані позивачем докази, а також розмір заборгованості за основною сумою боргу та процентами, завлений стороною позивача. За таких обставин суд приходить до висновку щодо часткової обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу та процентами в розмірі 10462,80 грн.

Щодо заборгованості за комісіями

Позивач просить стягнути заборгованість за комісіями, а саме: 900,00 грн. заборгованість за комісією, пов`язаною з наданням кредиту.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У цій же Велика Палата Верховного Суду вказала, що «враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними».

Аналогічні висновки щодо відсутності підстав для стягнення з позичальників нарахованої банком комісії у зв`язку з нікчемністю відповідних умов договору викладені в постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23.

Харківській апеляційний суд в постановах 05.02.2026 у справі № 638/11574/25, від 05.02.2026 у справі № 638/12051/25, від 13.02.2026 у справі № 630/803/25 та інших дійшов висновку щодо відсутності підстав для стягнення з позичальників на користь ТОВ «Споживчий центр» комісії та неустойки.

Ураховуючи вищенаведене, суд відмовляє в позовних вимогах про стягнення комісії.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у загальному розмірі 2230,53 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» грошові кошти в розмірі 10462,80 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 2230,53 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А, ).

Відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Д.А. Крівцов