РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2026 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У грудні 2025 року АТ «Сенс Банк» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 167720,54 грн. та понесені судові витрати, які складаються із 2422,40 грн. судового збору та 13766,06 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 09.10.2019 відповідач ОСОБА_2 уклала з Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі АТ «Альфа-Банк») угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої отримала кредит та зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені угодою платежі в строки і на умовах, передбачених кредитним договором.

Своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконала внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 167720,54 грн., яка складається з 103682,65 грн. заборгованості за тілом кредиту та 64037,89 грн. за відсотками.

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про що внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 30.11.2022.

Посилаючись на наведені обставини позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної заборгованості.

У відзиві на позов від 31.12.2025 відповідач ОСОБА_3 позов визнала частково.

Вказала, що між нею і позивачем 09.10.2019 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої станом на 09.03.2022 вона використала кредит на суму 57000,00грн. Після цієї дати кредитом не користувалася. У 2021 році вона звернулася до банку із заявою про втрату роботи та з проханням реструктурувати борг, на що отримала письмову відмову. Знаючи про її фінансові труднощі, банк за відсутності її згоди збільшував заборгованість, не надавши можливості реструктуризації. У зв`язку із цим, вважає, що нарахування після 09.03.2022 заборгованості є неправомірним, так як банк порушив умови договору та закону. Також не погодилася із витрати понесеними позивачем на оплату послуг адвоката.

Посилаючись на наведене просила відмовити АТ «Сенс Банк» у стягненні сум, нарахованих без її згоди; визнати розрахунок позивача помилковим та необгрунтованим у частині нарахування заборгованості після 09.03.2022; витребувати від банку документи про зміну умов договору після 09.03.2022; відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу або зменшити їх до мінімально можливого. Також просила врахувати її життєві та фінансові обставини.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 17.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що 09.10.2019 ОСОБА_4 підписала Оферту, яка цього дня акцептована банком, на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої запропоновувала АТ «Альфа-Банк» відкрити їй поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні та випустити міжнародну карту MasterCard Debit World строком дії 5 років з моменту випуску. Встановити їй кредитний ліміт у розмірі 200000,00 грн. зі сплатою процентів за користуванням кредитними коштами 35,99 % річних.

Одночасно з укладенням Угоди, 09.10.2019 між ПрАТ «Альфа Страхування» та ОСОБА_2 було підписано Заяву (акцепт) № 248.631274831.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування, вигодонабувачем за яким є АТ «Альфа-Банк».

До укладенні кредитного договору відповідач ознайомила та підписала Паспорт споживчого кредиту, який містить основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та додаткову інформацію.

Встановлення кредитного ліміту, його збільшення та користування кредитними коштами відповідачем у власних цілях позивач підтвердив випискою з рахунку клієнта ( ОСОБА_2 ) № /0808 за період з 09.10.2019 по 07.07.2025, згідно якої кінцевий залишок за кредитом складає (мінус) 103682,65 грн., а кінцева заборгованість зі сплати комісійних, відсотків (мінус) 64037,89грн. Внесок до відновлення мінімального балансу - 167720,54.

Виписка по рахунку відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, є первинними документами, які підтверджують здійснення по банківському рахунку операції, а отже належним доказом у справі.

Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 07.07.2025 становить 167720,54 грн., яка складається з 103682,65 грн. заборгованості за тілом кредиту та 64037,89 грн. за відсотками. Нарахування відсотків позивач здійснив з 09.10.2019 по 07.07.2025.

Згідно адресованої відповідачу Вимоги про усунення порушень, станом на 06.07.2025 загальна заборгованість становить 167513,24 грн., яку позивач просив погасити протягом 35 календарних днів з моменту отримання даної вимоги.

Зміна найменування позивача здійснено на підставі рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на AT «Сенс Банк», затвердженого загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022. Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022.

Правове обґрунтуванням та мотиви суду

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (статті 77- 80 ЦПК України).

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу наведених процесуальних норм сліду, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Судом встановлено, що кредитний договір укладено в передбаченій законом формі та при укладенні його сторони узгодили усі необхідні істотні умови такого договору, які відповідали їх внутрішній волі, що скріпили своїми підписами та подальшими діями направленими на виконання взятих зобов`язань.

Укладення кредитного договору відповідач не оспорює та підтверджує отримання кредиту, вказуючи його розмір 57000,00 грн., який використала до 09.03.2022. В іншій частині заборгованості не погодилася, вважаючи, що позивач не вправі був збільшувати кредитний ліміт та нараховувати заборгованість після вказаної дати, так як вона кредитом не користувалася.

Суд з такими доводами відповідача не погоджується, оскільки вони не відповідають умовам кредитного договору.

Із умов договору вбачається, що розмір кредитного ліміту, який просила встановити відповідач, становить 200000,00 грн.

Згідно виписки по рахунку збільшення кредитного ліміту після з 10.03.2022 (дати з якої на думку відповідача позивач не мав права збільшувати кредитний ліміт) збільшувалося 10.03.2022 до 57677,39 грн., 11.03.2022 до 57735,07 грн., 11.04.2022 до 59468,37 грн., 12.04.2022 до 59527,84 грн., 10.05.2022 до 61335,81 грн., 11.05.2022 до 61397,15 грн., 10.06.2022 до 63307,22 грн., 13.06.2022 до 63370,53 грн., 11.07.2022 до 65234,85 грн., 12.07.2022 до 65300,08 грн. В подальшому збільшення кредитного ліміту не відбувалося.

Отже, збільшення розміру кредитного ліміту відбулося в межах розміру, встановленого кредитним договором (200000,00 грн.), згоду на який надала відповідач підписавши угоду.

За такого, доводи відповідача про збільшення позивачем в односторонньому порядку розміру кредитного ліміту, спростовуються умовами кредитного договору.

Із виписки також вбачається, що в останнє відповідач користувалася кредитними коштами 23.02.2022, що відповідає твердженню відповідача, що з березня 2022 року вона перестала користуватися кредитом.

Однак, відсутність будь-яких операцій за кредитним рахунком зі сторони відповідача не свідчить про припинення кредитних правовідносин між сторонами та відповідно перешкоджає збільшенню кредитного ліміту позивачем у межах розміру, встановленого кредитним договором, користування яким активно здійснювала відповідач.

У зв`язку із цим, суд вважає доведеним заборгованість відповідача по тілу кредиту в розмірі 103682,65 грн., так як внесені відповідачем грошові кошти на погашення заборгованості розподілялися позивачем в першу чергу на погашення відсотків та інших передбачених угодою платежів, а на погашення заборгованості в останню, що відповідає статті 554 ЦЦК України.

Щодо вказаного відповідачем розміру використаного нею кредиту (57000,00 грн.), суд з ним не погоджується так як позивач в спростування розрахунку позивача не надала власного розрахунку виникнення такої заборгованості.

Відносно вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 64037,89 грн., які за розрахунком позивача нараховані за період з 09.10.2019 по 07.07.2025, то суд з таким розміром в повній мірі не погоджується.

Умовами укладеного між сторонами договору сторони погодили здійснити випуск відповідачу міжнародної карти MasterCard Debit World, на яку встановлюється кредитний ліміт, строком дії 5 років з моменту випуску.

За положеннями частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно умов кредитного договору кредитування відповідача здійснюється в межа строку дії електронного платіжного засобу, тобто до 09.10.2024 (п`ять років з дати виписку).

Доказів продовження строку дії платіжної картки або здійснено її перевипуск на новий строк, позивач суду не надав.

За такого, правомірним є стягнення заборгованості по відсоткам у межах строку кредитування, тобто за період з 09.10.2019 по 09.10.2024.

Отже, в межах строку кредитування заборгованість відповідача по відсоткам становитиме 41245,85 грн., що відповідає розрахунку позивача на вказану дату.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що відповідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 144928,50 грн., яка складається із 103682,65 грн. заборгованості за тілом кредиту та 41245,85 грн. за відсотками.

Доводи відповідача про скрутний фінансовий стан суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтвердженні належними і допустимими доказами. Крім того, відповідач не позбавлення можливості на стадії примусового виконання рішення звернутися із заявою про відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Не підлягає задоволеною і клопотання відповідача про витребування у позивачі доказів зміни умов договору в частині збільшення кредитного ліміту, оскільки, як встановлено судом, такі зміни до договору не вносилися, а кредитний ліміт збільшувався позивачем у межах встановленого договором кредитного ліміту.

У зв`язку із частковим задоволенням вимоги про стягнення заборгованості, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2093,19 грн. (2422,40 х 86,41%).

При вирішенні вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 13766,06 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до частини статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі №569/17904/17, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/15063/18.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано Договір про надання послуг№ 1006 від 28.01.2025, укладеним імж АТ «Сенс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», Довіреністю від 22.07.2025 на уповноваження адвоката Гірчак А.М. представляти інтереси АТ «Сенс Банк» в судах, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого 08.11.2019 адвокату Гірчак А.М.

Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як передбачено частиною третьою статті 137 ЦПК України, та подається стороною з метою розподілу судових витрат позивач суду не надав. Також не надав доказів фактичного несення таких витрат.

Крім того, відповідач не погодилася із витратами позивача на правничу допомогу через відсутність доказів фактичного їх несення позивачем.

Тому враховуючи, що доказування не можу гуртуватися та те, що позивач не надав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, і доказів фактичного несення таких витрат, підстави для стягнення з відповідача 13766,06 грн. витрат на правничу допомогу відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором від 09.10.2019 в загальному розмірі 144928,50 грн. (сто сорок чотири тисячі дев`ятсот двадцять вісім гривень 50 коп.) та судовий збір в сумі 2093,19 грн. (дві тисячі дев`яносто три гривні 19 коп.).

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика васильківська, 100;

відповідач ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 18.02.2026.

Суддя І.В.Коваленко