УХВАЛА

23 березня 2026року

м. Київ

справа № 684/394/24

провадження № 61-3325ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Афадєєв Віталій Вікторович, на ухвалу Хмельницького апеляційного суду

від 10 лютого 2026 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Хмельницького апеляційного суду від 07 серпня 2025 року за виключними обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Старосинявської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне некомерційне підприємство «Старосинявський центр первинної медико-санітарної допомоги», про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Старосинявської селищної ради, третя особа - КНП «Старосинявський ЦПМСД», про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Старосинявської селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу

в сумі 56 052,75 грн, з відрахуванням роботодавцем з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, та компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 25 000 грн, а всього 81 052,75 грн. Відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Старосинявської селищної ради на користь держави судовий збір в сумі 807 грн.

Додатковим рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 20 січня 2025 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Старосинявської селищної ради на користь ОСОБА_1 4 205 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Старосинявської селищної ради задоволено. Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. В позові ОСОБА_1 відмовлено.

Додаткове рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області

від 20 січня 2025 року визнано таким що втратило силу.

Компенсовано Старосинявській селищній раді за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір в розмірі 1 453,44 грн.

В грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Хмельницького апеляційного суду від 07 серпня 2025 року, мотивуючи тим, що частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України, яку було застосовано судом апеляційної інстанції при ухваленні рішення, була визнана неконституційною рішенням Великої палати Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 лютого 2026 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Хмельницького апеляційного суду від 07 серпня 2025 року за виключними обставинами у цій справі.

13 березня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Афадєєв В. В., через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Хмельницького апеляційного суду

від 10 лютого 2026 року (повний текст ухвали складено 11 лютого 2026 року) та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Підставою касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Посилається на необхідність відступлення від правових позицій суду касаційної інстанції (різних юрисдикцій) у питанні перегляду судових рішень за виключними обставинами, якими у задоволенні позову було відмовлено. Вказує на те, що така позиція судів не сприяє ефективному захисту конституційних прав людини.

Відповідно до частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 423 ЦПК України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Наведеним положенням процесуального закону запроваджено правовий механізм перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, у зв`язку з виключними обставинами, якими є, зокрема, визнання Конституційним Судом України неконституційним закону або його окремих положень, застосованих судом під час розгляду справи, при умові якщо рішення суду ще не виконане.

У постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини є триваючими і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України. Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення. Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого припису, застосованого (не застосованого) судом під час вирішення справи, має значення, насамперед, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення подібних справ, а не як підстава для перегляду справи з ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням. Цією постановою Велика Палата Верховного Суду відмовила у задоволенні заяви про перегляд ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду за виключними обставинами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Старосинявської селищної ради, третя особа - КНП «Старосинявський ЦПМСД», в якому просила стягнути з Старосинявської селищної ради заподіяну незаконними рішеннями майнову шкоду у вигляді неотриманої заробітної плати за період з 16 січня 2023 року по 26 червня 2023 року у розмірі 377 300 грн, моральну шкоду в розмірі 180 000 грн та судові витрати.

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Старосинявської селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 56 052,75 грн, з відрахуванням роботодавцем із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, та компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 25 000 грн, а всього 81 052,75 грн. Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Старосинявської селищної ради задоволено. Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. В позові ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи нове судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складатиме 93 067,65 грн. Водночас, відповідно до статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Оскільки ОСОБА_1 звернулася за вирішенням свого трудового спору безпосередньо до суду 24 липня 2024 року, тобто зі спливом більш як одного року, отже у задоволенні позову із зазначених підстав слід відмовити.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року №1-р/2025 у справі №1-7/2024(337/24) за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 КЗпП України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

У постанові від 11 грудня 2025 року у справі № 990/244/23 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що принцип правової визначеності, який невід`ємно притаманний праву Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на чому неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, дозволяє не вдаватися до перегляду судових рішень, які мали місце до прийняття рішення ЄСПЛ як рішення прецедентного або загального характеру, що формує певну правову позицію. До таких рішень загального характеру належать і рішення конституційних судів. ЄСПЛ визнає, що публічне право окремих країн обмежує можливість прийняття конституційними судами рішень, які мають зворотну дію у часі (справа «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, заява № 6833/74, пункт 58).

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Застереження щодо можливості перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у разі, якщо воно ще не виконане, ґрунтується на принципі юридичної визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду. Суть цього принципу полягає у тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню, тобто вирішення судом спірного питання визнається за істину.

Дія принципу res judicata передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.

Таким чином судовим рішенням, яким вирішено спір та яке не потребує виконання, встановлено стан правової визначеності у відносинах між сторонами, і такий стан та наслідки, передбачені таким судовим рішенням, встановлюються одразу з набранням рішенням законної сили.

За вказаних обставин, враховуючи те, що рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог не вимагає від учасників справи та/або уповноважених органів вчинення певних заходів щодо його фактичного виконання, а визначені цим рішенням наслідки настають для сторін з моменту набрання законної сили таким судовим рішенням, тобто фактично виконання рішення суду вичерпується фактом набранням ним законної сили, відсутні підстави для перегляду за виключними обставинами такого рішення на підставі пункту 1 частини третьої статті 293 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції, дійшов достатньо обґрунтованого висновку, що постанова Хмельницького апеляційного суду від 07 серпня 2025 року, про перегляд якої у зв`язку з виключними обставинами заявлено у цій справі, не може бути переглянута у зв`язку з виключними обставинами відповідно до пункту 1 частини третьої статті 423 ЦПК України.

Слід звернути увагу, що у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду висловив позицію, що судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися «не виконаним» у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами із указаної нормативної підстави. У цій постанові також підкреслено, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин і на час прийняття рішення суду першої інстанції положення відповідної норми були чинними та підлягали застосуванню. Цією постановою суду касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами рішення суду.

Відповідні правові висновки підтримані Верховним Судом у постанові від 22 січня 2026 року в справі № 400/3037/21та інших.

У резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року №1-р/2025 (пункт 2) визначено, що частина перша статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат є неконституційною, утрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Хмельницького апеляційного суду від 07 серпня 2025 року у цій справі, якою було відмовлено у стягненні коштів.

Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, яка не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи. Правильність застосування судом апеляційної інстанції вказаних вище норм процесуального права не викликає розумних сумнівів.

Водночас, у постанові від 24 лютого 2026 року у справі № 160/6949/20 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду зазначив, що відсутність спеціального закону не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, поданого на підставі частини третьої статті 152 Конституції України, про відшкодування шкоди, завданої неконституційним актом, оскільки норми Конституції України є нормами прямої дії і не допускають звуження змісту та обсягу конституційних прав особи внаслідок бездіяльності законодавця.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Афадєєв В. В., на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 10 лютого 2026 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Хмельницького апеляційного суду від 07 серпня 2025 року за виключними обставинами необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржуване судове рішення є законними та обґрунтованим, постановлене з додержанням норм права.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Афадєєв Віталій Вікторович, на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 10 лютого 2026 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Хмельницького апеляційного суду

від 07 серпня 2025 року за виключними обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Старосинявської селищної ради, третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне некомерційне підприємство «Старосинявський центр первинної медико-санітарної допомоги», про відшкодування шкоди.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович