Справа № 211/8969/25
Провадження № 2/211/1190/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Мариненко Е.П.,

представника позивача Сікорської О.В.,

представника відповідача Захарової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі ( в режимівідео конференції) цивільну справу за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Криворізька міська рада звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить суд стягнути з відповідача 373042,01 грн. за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :03:182:0020 за період з 01.01.2024 до 09.02.2025, посилаючись на фактичне користування у спірний період без укладення договору оренди відповідачем спірною земельною ділянкою. В обґрунтування вимог зазначено, що необхідність звернення з даним позовом викликана порушенням інтересів територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, як власника земель міста, що зумовлено неповною сплатою Відповідачем коштів за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності у період з 01.01.2024 до 09.02.2025, що призвело до недоотримання місцевим бюджетом коштів у відповідному розмірі. За інформацією Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 16.05.2025 відповідачем за користування вказаною земельною ділянкою задекларовано та сплачено плати за землю: у 2024 0,00 грн., у 2025 15145,44 грн. Однак, це неповна сплата. Земельна ділянка площею 0,6712 га, кадастровий номер :03:182:0020, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є сформованою та зареєстрованою в Державному земельному кадастрі з 13.06.2016, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.07.2025 за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :03:182:0020 розташований об`єкт нерухомого майна комплекс будівель і споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 10), який на праві приватної власності з 05.12.2016 зареєстрований за Відповідачем. Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання нежитлової будівлі, яка належать Відповідачу, неможливе без відповідної земельної ділянки. Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. А тому, у зв`язку з користуванням Відповідачем нежитловою нерухомістю, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , презюмується користування усією спірною земельною ділянкою. Слід відзначити, що Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. З урахуванням викладеного, Відповідач є фактичним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :03:182:0020 з моменту набуття права власності на нерухоме майно, розміщене на вказаній земельній ділянці - з 05.12.2016. Земельні правовідносини між сторонами до 16.09.2021 регулювалися договором оренди земельної ділянки. Однак, з 17.09.2021 по день звернення до суду, договір оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:182:0020 не укладено. А отже, Відповідач у період з 01.01.2024 до 09.02.2025 користувався спірною земельною ділянкою без будь-яких правовстановлюючих документів не сплачуючи в достатньому розмірі відповідну плату та фактично збільшуючи свої доходи. При цьому, використання означеної земельної ділянки Відповідачем без належного правового оформлення позбавило Криворізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати. Таким чином, Відповідач як фактичний користувач земельної ділянки з кадастровим номером :03:182:0020, який без достатньої правової підстави за рахунок Криворізької міської ради зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею на рівні орендної плати за період з 01.01.2024 по 09.02.2025, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки (позивачу) на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Ухвалою суду від 18 веренся 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.11.2025 року представник відповідача адвокат Захарова М.В. до суду скерувала відзив на позовну заяву. В задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі, посилаючиь на те, ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем з 18.11.2005 року, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 18.05.2017 року, на підставі рішення Криворізької міської ради від 28.02.2017 року за № 1449, між позивачем та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки № 2017213 щодо земельної ділянки площею 0,6712 га, кадастровий номер :03:182:0020, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Копії даного рішення позивача та договору оренди земельної ділянки. Строк оренди за вказаним договором становив термін до 16.09.2021 року.

Рішенням Криворізької міської ради від 29.09.2021 року за № 801 ФОП ОСОБА_1 було відмовлено в поновленні договору оренди земельної ділянки та п. 2.1.1 цього рішення ФОП ОСОБА_1 визначено здійснювати оплату за фактичне користування земельною ділянкою за період від дати закінчення дії попереднього договору оренди до дати державної реєстрації права оренди, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства України; за умови усунення виявлених порушень, оформити правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою на праві оренди. При цьому розмір плати за фактичне користування земельною ділянкою та строк такого фактичного користування вказане рішення позивача не визначало, але таке визначено нормами ПК України.

Отже, відносини, що мали місце між сторонами після закінчення строку договору оренди також є господарськими, так як виникли між двома суб`єктами господарювання. І фактично, вказаним рішенням було визначено умови фактичного користування ФОП ОСОБА_1 вказаною земельною ділянкою відповідно до норм ПК України.

Вказаною земельною ділянкою відповідач наразі не користується, крім того, що на частині цієї земельної ділянки, яка знаходиться під належним ОСОБА_2 нерухомим майном знаходиться таке майно загальною площею 565,1 кв. м, що не може бути виокремлено окремо від земельної ділянки.

Враховуючи вказані вимоги ПК України та відсутність між ФОП ОСОБА_1 та

позивачем договору оренди, позивач сплачував земельний податок на вказану земельну ділянку.

В даному випадку обидві сторони по справі стосовно предмету спору та земельної ділянки площею 0,6712 га, кадастровий номер :03:182:0020, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є суб`єктами господарювання.

У відповідача ж, як просто фізичної особи, стосовно вказаної земельної ділянки, за відсутності укладеного між сторонами договору оренди, обов`язки маються лише стосовно плати податку на землю в частині, на якій на даній земельній ділянці знаходиться його нерухоме майно.

Відповідно, вимоги за цим позовом не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства, так як громадянин ОСОБА_2 не вступав із позивачем в жодні правовідносини, крім тих, які виникли в нього в силу вимог закону.

Норми ПК України чітко встановлюють, що обов`язок сплачувати орендну плату виникає лише у того, хто уклав договір оренди земельної ділянки. Відповідно, відповідач не є платником орендної плати у період з 01.01.2024 року по 09.02.2025 року і не міг ним бути, так як сам позивач відмовив йому в укладанні договору оренди вказаної земельної ділянки. Тобто позивач доотримав все що йому належало, без укладання договору оренди він навіть не міг очікувати на отримання орендної плати від будь-кого взагалі.

Слід врахувати висновки ВС у постановах від 18 червня 2019 року у справі № 812/778/17 та від 28 серпня 2025 року у справі № 160/27644/23, в яких ВС вказував, що особа не може бути платником орендної плати за відсутності діючого договору оренди, укладеного та зареєстрованого в належний спосіб.

У позивача могли бути правомірні очікування на отримання лише земельного податку до місцевого бюджету, розпорядником якого він є, а не орендної плати в даному випадку.

Згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 24.08.2023 року, наданого позивачем до позову і на який він посилається в своїх розрахунках, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :03:182:0020 складає 10959957,68 гривень у 2023 році.

Зазначені дані були використані відповідачем під час здійснення розрахунку безпідставно збережених коштів, які дорівнюють орендній платі. Втім, у такому разі повинні бути дані за 2024 та 2025 роки, відповідно, і позивач повинен був отримати відповідні дані щодо нормативної грошової оцінки вказаних земельних ділянок за спірні періоди саме від Державного земельного кадастру, що в даному випадку зроблено не було, а з доданого позивачем витягом з ДЗК у вказаному реєстрі дані щодо нормативно-грошової оцінки відсутні.

12.11.2025 року представником позивача, до суду було скеровано відповідь на відзив, позовну заяву просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись на необгунтованість вимог викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні представник позивача в режмі відеоконференції Сікорська О.В. на позовних вимогах наполягала, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Захарова М.В. ( в режимі відеоконференції) проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, посилаючь на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, земельна ділянка за кадастровим номером :03:182:0020, категорія земель: землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення земельної ділянки: 11.02. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; площа земельної ділянки 0,6712 гектарів; дата державної реєстрації земельної ділянки: 13.06.2016.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.03.2024 за №369196623 відповідач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2003, договору про поділ спільного майна подружжя від 05.12.2016 є власником комплексу будівель і споруд., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

18.05.2017 року, на підставі рішення Криворізької міської ради від 28.02.2017 року за № 1449, між позивачем та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки № 2017213 щодо земельної ділянки площею 0,6712 га, кадастровий номер :03:182:0020, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Строк оренди за вказаним договором становив термін до 16.09.2021 року.

Станом на день звернення до суду, договір оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:182:0020 між Криворізькою міською радою та ОСОБА_1 не укладено.

Згідно наданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області інформації фізична особа ОСОБА_1 був платником орендної плати за земельну ділянку площею 0,6712 га (кадастровий номер :03:182:0020) в Довгинцівському районі. За 2024 рік задекларовано та сплачено 0,00 нпе.; за 2025 рік задекларовано та сплачено 15145,44 грн.

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, на виконання пункту 289.3 статті 289 ПК України, на своєму офіційному сайті (http://land.gov.ua) публікує коефіцієнти індексації нормативно грошової оцінки земель за попередні роки, згідно яких для земель населених пунктів вони у розрізі років становлять: 2014 рік 1,249; 2015 рік 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) i 1,2 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); 2016 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,06 (для земель несільськогосподарського призначення); 2017 рік 1,0; 2018 рік 1,0; 2019 рік 1,0; 2020 рік 1,0; 2021 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель i земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь), 2023 рік - 1,051, 2024 рік 1,12).

Починаючи з 01.01.2022 набрало чинності рішення Криворізької міської ради від 26.05.2021 №523, яким затверджено нову технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу.

Згідно Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельнихділянок, сформованого Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області 24.08.2023, нормативна грошова оцінка земельної ділянки у 2024 становить 11 518 915,52 грн (з урахуванням коефіцієнту індексації за 2023 рік 10 959 957,68 х 1,051, який підлягає врахуванню при розрахунку плати за земельну ділянку у 2024 році), у 2025 році 12 901 185,38 грн (з урахуванням коефіцієнтів індексації за 2023,2024 роки 10 959 957,68 х 1,051х1,12, які підлягають врахуванню під час здійснення розрахунку за 2025 рік).

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

У частині першій статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому орендна плата справляється у грошовій формі.

У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, і не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пункт 288.5 статті 288 ПК України).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, а також застосування передбачених законом способів захисту прав.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію розміру неотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212, 1214 ЦК України).

У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд керується тим, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 925/230/17.

У частині першій статті 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 є власником комплексу будівель і споруд., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :03:182:0020, що розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності.

Незважаючи на те,що нежитлові будівлі не можуть бути відокремлені від земельних ділянок, на яких вони розташовані, положеннями закону було врегульовано правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельних ділянок, на яких воно розташовано, а отже, користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає положенням статті 206ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) виклала правовий висновок про те, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомо ще за часів Давнього Риму (superficies solo cedit будівництво приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він передбачений як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто, крім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, інакше вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на її території будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт, стає фактичним користувачем цієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розміщений, а відносини з фактичним користуванням земельною ділянкою без оформлення права на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом умовними.

Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.

Таким чином, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе вартість, яку має заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути таку вартість власнику земельної ділянки на підставі положення частини першої статті 1212 ЦК України.

Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 645/1040/19.

При цьому Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5статті 288ПК України (пункт 7.12. постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20).

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №922/3361/19 зазначено, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку землі»).

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються, як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з частиною третьою статті 23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Практикою Верховного Суду, неодноразово підтверджено, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18).

Отже, позивач, при здійсненні розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за користування ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою в період 01 січня 2024 року до 09 лютого 2025 року обґрунтовано взяв до уваги витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.Наданий розрахунок відповідачем не спростований, контр розрахунку не надано.

Щодо розгляду справи в порядку господарського судочинства.

Даний спір не належить до господарської юрисдикції, як на тому наполягає Представник Відповідача.

Згідно засад диспозитивності цивільного судочинства учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності.

У постанові Верховного Суду від 03.08.2023 у справі N910/13049/22 вказано, що для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі N904/1083/18.

У даному спорі Позивач звертається до Відповідача не як до суб`єкта господарювання за правочином, а стягнення безпідставно збережених коштів у кондикційних (позадоговірних) відносинах є безвідносним до статусу суб`єкта господарювання.

Також предмет позову не стосується ні порушення права власності чи іншого речового права на земельну ділянку, ані вилучення земельної ділянки для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, тому посилання

Щодо площі фактичного користування земельною ділянкою, слід вказати, що площа земельної ділянки пов`язується виключно з фактом формування даної земельної ділянки.

Стаття 79-1 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) закріплює основні засади формування земельної ділянки, після чого остання стає об`єктом цивільних прав, що полягає у визначенні її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Верховним Судом неодноразово зазначалося про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою міськрада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованимоб`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові (постанови від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18 та від 12.06.2019 у справі № 922/902/18).

У даному випадку земельна ділянка є сформованою та зареєстрованою в Державному земельному кадастрі з площею 0,6712 га, як те підтверджує витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.07.2025. При цьому, фактичне землекористування Відповідача презюмується в силу статей 181 ЦК України та 120 ЗК України, якими закріплюється загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, у постанові від 05.08.2022 у

справі №922/2060/20, дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт.

А отже, за умови наявності нерухомого майна Відповідача на земельній ділянці власник Криворізька міська рада, позбавлена права вільно нею розпоряджатись та надавати у орендне користування іншим суб`єктам господарювання.

При цьому, у зв`язку з користуванням Відповідачем його нерухомим майном, розташованим на сформованій земельній ділянці презюмується його користування усією спірною земельною ділянкою (такий правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 16.08.2021 у справі №922/1646/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самоювін розташований. Використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.

При цьому, в постанові від 05 серпня 2022 у справі № 922/2060/20 Верховний Суд виснував, що допоки відповідач не надав належних доказів на підтвердження формування за існуючою адресою земельної ділянки іншої (меншої) площі для експлуатації та обслуговування належного йому нерухомого майна, немає підстав для врахування його доводів щодо меншої площі земельної ділянки.

Тому, доводи Представника Відповідача, про формування нових земельних ділянок із спірної земельної ділянки, які б Позивач міг виставити на аукціон та передати в користування будь-кому іншому безпідставні та законодавчо необґрунтовані.

Щодо позиції Представника Відповідача про стягнення безпідставно збережених коштів є необґрунтованим, оскільки повинні проводитися не в розмірі орендної плати, а в розмірі земельного податку. За імперативним приписами статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним.

Для цих цілей, Податковий кодекс України визначає, що платою за землю є обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельній ділянки державної і комунальної власності. (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Статтею 96 ЗК України, визначено імперативний обов`язок землекористувачів зі сплати земельного податку або орендної плати.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

А відтак, Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, тож не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку.

Належність обраного Позивачем способу захисту порушеного права підтверджує

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, який у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2022 у справі №905/1680/20 також дійшла висновку, що у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України.

Тож, позиція Представника Відповідача про те, що у спірний період у Відповідача є обов`язок сплачувати земельний податок не підтверджені належними та допустимими доказами, що свідчить про її безпідставність.

Щодо твердження про стягнення та адміністрування податків податковими

Органами. До прав контролюючих органів належить перевірка правильності нарахування та своєчасності сплати податків, зборів, платежів; визначення суми податкових та грошових зобов`язань платників податків; звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (стаття 20 ПК України), проте це не позбавляє міську раду права звернення до суду на правах власника майна.

Проте, у даному випадку в позовній заяві не йдеться про податковий борг Відповідача (компетенція податкового органу).

Даний позов подано на правах власника вимагати витребування майна (грошових коштів) із чужого незаконного володіння на підставі статті 1212 ЦК України (на рівні орендної плати, так як це єдино можлива плата за земельну ділянку, що перебуває в користуванні особи).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй Відповідно до частини другої статті 1212 ЦК України положення цієї глави (83 Глава 83 «НАБУТТЯ, ЗБЕРЕЖЕННЯ МАЙНА БЕЗ ДОСТАТНЬОЇ ПРАВОВОЇ ПІДСТАВИ») застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Таким чином відповідач ОСОБА_1 ухилявся від сплати орендної плати, хоча йому достеменно було відомо, що нерухоме майно, яке перебуває у нього у власності розташовується на земельній ділянці, що є комунальною власністю Криворізької територіальної громади, а тому відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки.

За таких обставин грошові кошти у розмірі 373042,01 грн., що є предметом позову у цій справі, є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період 01.01.2024 до 09.02.2025, внаслідок чого Криворізька міська рада позбавлена можливості отримати дохід від здачі спірної земельної ділянки в оренду.

Згідно частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Тому підлягає відшкодуванню позивачу сплачений ним судовий збір у сумі 4476,50 грн. за подання позову у зв`язку з повним задоволенням вимог.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов Криворізької міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, пл.Молодіжна, 1, ), 373042 ( триста сімдесят три тисячі сорок дві ) гривні 01 коп., за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :03:182:0020 за період з 01.01.2024 по 09.02.2025 та в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору 4476 (чотири тисячі чотириста сімдесят шість ) гривень 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. О. Рагозіна