Справа №587/5204/25
Провадження № 2-др/591/24/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі судді Северинової А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про ухвалення додаткового рішення

в цивільній справі № 587/5204/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 26.04.2025-100001162 від 26 квітня 2025 року в сумі 16920 грн та судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп.

13 березня 2026 року позивач ТОВ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просить поновити строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2026 року вказана заява призначена до розгляду в порядку письмового провадження на 23 березня 2026 року без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19).

Судом встановлено, що у позовній заяві позивач зазначив, що орієнтовний розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу складає 6000 грн. Докази понесення судових витрат відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

У договорі про надання правничої допомоги від 01 квітня 2025 року № 01/25-СЦ, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та адвокатським об`єднанням «Лекс Верітас», сторони погодили вартість послуг в розмірі 6000 грн за один позов (а.с. 65 на звороті 66).

Із заявою про ухвалення додаткового рішення ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду 13 березня 2026 року через систему «Електронний суд» та долучило до зазначеної заяви копії договору про надання правничої допомоги від 01 квітня 2025 року № 01/25-СЦ, додаткової угоди до нього від 31 грудня 2025 року № 6, звіту про виконану роботу від 03 березня 2026 року та копію платіжної інструкції від 10 березня 2026 року № СЦ00086139 про оплату за надання правничої допомоги згідно дод.угоди № 1 до договору № 01/25-СЦ від 01.04.2025 за позовом до ОСОБА_1 у сумі 6000 грн (а.с. 65-68).

Отже, заява про ухвалення додаткового рішення подана позивачем поза межами визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку.

При цьому, помилковою є позиція позивача про відраховування строку для подачі заяви про ухвалення додаткового рішення з дати надходження копії заочного рішення на офіційну електронну адресу позивача, тобто з 08 березня 2026 року, оскільки приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено імперативний строк для подання доказів про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Крім того, суд звертає увагу на те, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, який був визначений у договорі про надання правничої допомоги від 01 квітня 2025 року № 01/25-СЦ, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та адвокатським об`єднанням «Лекс Верітас», у сумі 6000 грн залишився незмінним, тому суд вважає, що позивач мав достатньо часу для подання відповідних доказів до суду, проте вказаним правом не скористався.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Аналіз положень статті 126, частини восьмої статті 141 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів витрат протягом визначеного частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, зроблена стороною до закінчення судових дебатів у справі, повинна залишатися судом без розгляду, що унеможливлює розгляд судом питання розподілу судових витрат без поновлення цього строку.

Водночас, підстави для поновлення пропущеного строку, вказані позивачем, визнані судом неповажними у зв`язку з необґрунтованістю.

Отже, у клопотанні позивача про поновлення пропущеного строку слід відмовити, а заяву позивача про ухвалення додаткового рішення слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 134, 137, 140, 141, 270 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повне судове рішення складено 23 березня 2026 року.

Суддя А.С. Северинова