П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року

м. Рівне

Справа № 570/4126/25

Провадження № 22-ц/4815/435/26

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Красовський О.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

04 грудня 2025 року в м. Рівне

Рівненської області

без фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу

Повний текст рішення складено: 09 грудня 2025 року.

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" на рішення Рівненського районного суду Рівненської області 04 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" (далі ТОВ "Юніт Капітал") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 113550468 від 24 грудня 2021 року в розмірі 21 132,80 гривень.

Позов мотивовано тим, що внаслідок порушень ОСОБА_1 своїх зобов`язань за укладеним із Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" (далі ТОВ "Манівео") вказаним кредитним договором в неї утворилась відповідна заборгованість, яка у зв`язку з відступленням на користь ТОВ "Юніт Капітал" права вимоги підлягала стягненню на користь позивача в судовому порядку.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2025 року ТОВ "Юніт Капітал" відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 .

Приходячи до такого переконання, суд виходив із того, що кредитний договір укладено 24 грудня 2021 року, тобто після укладеного між ТОВ "Манівео" та ТОВ "Таліон Плюс" договору факторингу №28/1118-01від 28 листопада 2018 року. Отже, на день укладення договору факторингу зобов`язання між первісним кредитором і відповідачем не існувало, тому право вимоги не виникло і не могло бути передане.

Оскільки ТОВ "Таліон Плюс" не набуло права вимоги до боржника за відповідним кредитним договором, то це право не могло в подальшому переходити до ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", а згодом - до ТОВ "Юніт Капітал". У зв`язку з цим позивач не має права вимагати сплати заборгованості.

На рішення суду ТОВ "Юніт Капітал" подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставини справи, невідповідності викладених в ньому висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про те, що всупереч висновку суду першої інстанції матеріали справи містять належні докази відступлення на користь позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором, а саме копії відповідних договорів факторингу та реєстрів права вимоги. Такий поступовий перехід здійснений з дотриманням законодавства і узгоджується з усталеною судовою практикою, якою стверджено факт, що за спірними договорами факторингу до товариства могли перейти права вимоги за кредитним договором, які виникли після укладення договорів факторингу.

Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка нарахована на підставі узгоджених контрагентами кредитного договору істотних умов, тому вимоги позивача, як нового кредитора, є обґрунтованими.

З наведених підстав просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, стягнувши на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 113550468 від 24 грудня 2021 року у розмірі 21 132,80 гривень.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася, хоча про це роз`яснювалось ухвалою Рівненського апеляційного суду від 13 січня 2026 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Частиною першою ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Законом України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі Закон № 675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частиною третьою ст. 5 Закону № 675-VIII визначено, що правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Разом з тим відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

З матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2021 року між ТОВ "Манівео" та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір кредитної лінії № 113550468 шляхом підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

За цією угодою кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 8200 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а той зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.

Платіжним дорученням від 24 грудня 2021 року (код 38569246) встановлено, що ТОВ "Манівео" здійснено платіж на вказаний відповідачем при укладенні кредитного договору платіжний інструмент (емітовану банком платіжну картку 5167-80XX-XXXX-8789) в сумі 8200 гривень, чим виконано свій обов`язок.

Між тим, 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ "Манівео" передає за плату ТОВ "Таліон Плюс" належні йому права вимоги, а останнє приймає права вимоги до боржників.

Строк дії вказаного договору факторингу закінчувався 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019 року ТОВ "Манівео" та ТОВ "Таліон Плюс" уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому інші умови договору залишено без змін.

У подальшому між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду №26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2021 року. Додатковою угодою договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 викладено у новій редакції.

31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року.

31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2023 року.

31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року.

Відповідно до п. 1.2. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.

Пунктом 1.3. договору обумовлено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

З витягу з реєстру прав вимоги №175 від 05 жовтня 2021 року за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року видно, що ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до відповідача за кредитним договором № 113550468 на загальну суму 21 132,80 гривень, з яких: 8200 гривень сума заборгованості за тілом кредиту, 12 932,80 гривень за відсотками.

Згодом, 27 травня 2024 року, між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 27/0524-01, який в сукупності із витягом з реєстру прав вимоги до нього під №1 підтверджує набуття останнім права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 113550468 на загальну суму 21 132,80 гривень, з яких: 8200 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 932,80 гривень сума заборгованості за відсотками.

06 березня 2025 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" укладено договір факторингу №060325-У.

З витягу з реєстру боржників до цього договору видно, що ОСОБА_1 є боржником за договором №113550468 на загальну суму 21 132,80 гривень, з яких: 8200 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 932,80 гривень сума заборгованості за відсотками.

З огляду на викладені обставини є помилковими висновки суду попередньої інстанції про неодержання позивачем права вимоги за кредитним договором.

Враховуючи, що укладений між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Манівео" договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року було продовжено на підставі додаткових угод до нього №№19, 26, 27, 31, 32 до 31 грудня 2024 року, тому на день укладення кредитного договору він був чинний і ця обставина з урахуванням витягу з реєстру прав вимоги не може спонукати до висновку про те, що права вимоги не могли бути передані.

Наявні в матеріалах справи наступні договори факторингів, витяги з реєстрів прав вимог до них підтверджують належне набуття позивачем права вимоги до відповідача і сумнівів щодо цього документальні докази не викликають.

Переглядаючи справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги постанову Верховного Суду від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25, де касаційним судом обговорено питання щодо підтвердження новим кредитором отримання права вимоги до боржника.

Так, як і у цій справі, зазначене право переходило внаслідок послідовного укладення договорів факторингу: спочатку від первинного кредитора ТОВ "Манівео" до ТОВ "Таліон плюс" саме за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, від нього до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", а в подальшому до нового кредитора за подібними договорами факторингу.

Суд першої інстанції, як і суд в цій справі, дійшов висновку, що позивач не набув у визначеному законодавством порядку права вимоги за кредитним договором, оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання за кредитним договором, а, отже, позивач не був правонаступником ТОВ "Манівео" у правовідносинах.

Натомість суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, дійшов до переконання, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за кредитним договором перейшли до нового кредитора правомірно.

При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Доцільність такого правового підходу при з`ясуванні питання щодо наявності у нового кредитора права вимоги за подібних правовідносин підтверджено і у постанові Верховного Суду від 04 лютого 2026 року № 202/13389/24.

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд попередньої інстанції, застосовуючи практику Верховного Суду, не врахував, що відповідні висновки не були універсальними та типовими для всіх справ і фактичних обставин, які могли бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, що стали підставою для виникнення спорів, суд мав здійснити аналіз правовідносин та оцінку релевантності, виходячи з однакового виду суб`єкта, однакового виду об`єкта, а також однакових за змістом прав та обов`язків щодо нього.

Незважаючи на те, що позивач є новим кредитором, його вимоги до задоволення в повному обсязі не підлягають, адже заборгованість за відсотками за користування кредитним коштами здійснена поза межами строку кредитування, а саме з 24 грудня 2021 року по 22 квітня 2022 року, коли строк кредитування складав лише 30 днів.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведені обставини спонукають до висновку, що протягом дії договірних відносин розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом його дії сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі (далі ІТС) ТОВ "Манівео" та заявкою на отримання грошових коштів в кредит ОСОБА_1 мала намір отримати 8200 гривень, обравши строк кредитування 30 днів із процентною ставкою 0,21% на день (а.с. 24, 25).

З алгоритму дій споживача в ІТС ТОВ " Манівео" видно, що з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торгівельною маркою "Moneyveo" клієнти могли обрати суму кредиту від 100 до 23 000 гривень з терміном лише від 1 до 30 днів (а.с. 26-зв.).

В пункті 1.7 кредитного договору обумовлено те, що кредитна лінії надається строком на 30 днів, а саме до 21 січня 2021 року (а.с. 14-зв.).

В розрахунку заборгованості первинного кредитора - ТОВ "Манівео", незважаючи про охоплення ним періоду з 24 грудня 2021 року по 22 квітня 2022 року, вказано, що строк становив 30 днів (а.с. 73).

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, двозначні умови, які дозволили нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, поза чітко визначеного строку кредитування.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про оспорення правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні справи увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Тому позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення на користь нового кредитора з позичальника 8701,60 гривень заборгованості, позаяк тіло кредиту становить 8200 гривень, нараховані проценти за фактично узгодженим строком кредитування в 30 днів за ставкою 0,21% на день складають 516,60 гривень, а сплачено в рахунок погашення 15 гривень.

Підставою для прийняття постанови про часткове задоволення позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" задовольнити частково.

Скасувати рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2025 року.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал" 8701 (вісім тисяч сімсот одну) гривню 60 копійок заборгованості.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт Капітал"; місцезнаходження: вулиця Рогнідинська, буд. 4, літера А, офіс 10, м. Київ, 01024; .

Відповідач: ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків