Справа № 367/8209/25
Провадження №2-др/367/7/26
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2026 року місто Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі судді Білогруд О.О., при секретарі судового засідання Гончаренко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні без виклику учасників заяву представника позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи №367/8209/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та штрафних санкцій,

установив:

рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11.11.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та штрафних санкцій задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у виді судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду.

Через підсистему «Електронний суд» представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу, яка обґрунтована таким. У цивільній справі №367/8209/25 за позовом ОСОБА_1 позовні вимоги задоволено. Між Адвокатським об`єднанням «ВЕРНИДУБОВ ТА ПАРТНЕРИ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги б/н від 27.06.2024. Відповідно до умов п. 4.1 та п. 4.2 Договору Клієнт взяв на себе зобов`язання оплати Адвокатському об`єднанню гонорару та фактичних витрат, понесених при виконанні зобов`язань за Договором. 19.11.2025 між Адвокатським об`єднанням та Клієнтом підписано Акт приймання-передачі наданих послуг, за яким вартість наданих послуг у межах вказаного спору склала 30 000,00 грн. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. Зважаючи на викладене, адвокатський гонорар може існувати у двох формах: фіксований розмір та погодинна оплата, а зазначені форми відрізняються порядком їх обчислення, зокрема, при зазначені фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19 та у постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 918/753/21). Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу на те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина друга статті 137 ЦПК України). Станом на момент подання заяви ОСОБА_1 фактично не сплачено за надані послуги згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг б/н від 19.11.2025. Згідно з приписами абзацу 2 частини другої статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Тобто наявність підтвердження оплати за надання правничої допомоги не є обов`язковим та визначальним для вирішення питання щодо розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу у судовій справі. Звернула увагу, що у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено правовий висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Відтак, відсутність доказів сплати коштів за надану професійну правничу допомогу не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідний правовий підхід є актуальним та неодноразово підтримувався Верховним Судом, зокрема у додатковій постанові від 19.07.2022 у справі № 910/6807/21 та постанові від 07.09.2022 у справі № 916/2348/21. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи. На виконання цієї норми в позовній заяві у розділі «Щодо виконання вимог ст. 175 Цивільно-процесуального кодексу України» заявлено про відшкодування витрат, які Позивач понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, зокрема: судовий збір та витрати на правничу допомогу. Також, відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 141 ЦПК України докази (понесення судових витрат) подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 06.11.2025 (в режимі відеоконференції) представник Позивача, адвокат Лукашева З.В., виконала вищевказану вимогу і перед початком судових дебатів заявила Суду про те, що докази понесених судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Отже, у цьому випадку підлягає застосуванню альтернативна вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України про подання доказів щодо понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення. З огляду на те, що представником позивача рішення отримано 18.11.2025, то заява та докази понесених відповідних витрат подано своєчасно, тобто з дотриманням 5-денний процесуальний строк. Просила ухвалити додаткове рішення у справі № 367/8209/25 щодо вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесених судових витрат за надання правничої допомоги у сумі 30 000,00 грн. Розгляд заяви здійснити без участі сторін у справі.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву передано судді Білогруд О.О.

Відповідно до положень частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі без повідомлення учасників справи у разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати, тому суд розглядає подану заяву без виклику сторін.

Розглядаючи заяву судом враховано таке.

Згідно із частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно вимог частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/129 наведено правовий висновок про те, що «однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат».

Відповідно до статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У постанові від 18.03.2024 у справі № 459/2350/23 Верховний Суд навів правовий висновок щодо застосування статті 134 ЦПК України про необхідність подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, вказавши, що аналіз положень статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Надання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін «може відмовити», а не «відмовляє». Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Таким чином, хоча відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є правом суду, а не обов`язком, суд має враховувати конкретні обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18, неподання чи не заявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Відповідно до наведеного, суд зазначає, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19).

У додатковій постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/9111/17 указано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів.

У постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 643/3720/15-ц зазначено, що «враховуючи відсутність у матеріалах справи попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відсутність у заяві переліку витрат, про відшкодування яких йдеться, незаявлення до закінчення судових дебатів про відшкодування судових витрат та неподання особою заяви про намір подати докази на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відшкодування витрат».

Із поданої представником позивача заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що заявлені ним витрати у розмірі 30 000,00 грн - це витрати понесені на професійну правничу допомогу під час розгляду справи №367/8209/25.

Разом з тим, до позовної заяви позивачем та його представником не додано попередній (орієнтовний) розрахунок сум витрат на професійну правничу допомогу, які ОСОБА_4 понесла і які очікувала понести у зв`язку із розглядом справи у суді.

Так, у позовній заяві зазначено, що позивачем заявляється відшкодування витрат, які вони понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема: судовий збір; витрати на правничу допомогу. Також у судовому засіданні представником позивача про це заявлено.

Ураховуючи обставини, зазначені представником позивача у заяві про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, які підтверджені матеріалами справи, суд вважає за доцільне задовольнити заяви про поновлення строку на подання такої заяви.

Водночас, як зазначено вище стороною позивача усупереч положенням статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору не подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікувала понести в зв`язку із розглядом цієї справи.

У свою чергу і стороні відповідача не надіслано таку вимогу позивача, що мало наслідком не забезпечення права на подання суду своєї позиції щодо такої вимоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. Лише після ухвалення судом рішення від 11.11.2025 представником позивача подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу понесених позивачем із зазначенням детального опису робіт, а також конкретної суми витрат.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Тим більше, що договір про надання правничої допомоги між позивачкою та адвокатським об`єднанням укладено у 2024 році.

З огляду на указане вище, ураховуючи не подання стороною позивача разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла або які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, суд не убачає підстав для задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 134, 137, 141, 263-265, 268, 270 ЦПК України,

ухвалив:

поновити представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Лукашевій Зої Володимирівні процесуальний строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Лукашевії Зої Володимирівні про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом цивільної справи № 367/8209/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та штрафних санкцій, відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.О. Білогруд