Справа № 548/176/26
Провадження № 2/548/325/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2026 Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Скрипніченко М.І.,

розглянувши у приміщенні суду м. Хорола в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", представник позивача Усенко Михайло Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Представник позивача Усенко М., діючи в інтересах свого довірителя ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", за допомогою підсистеми "Електронний суд" 28.01.2026 звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором та клопотанням про витребування доказів.

У обґрунтування позову зазначив, що 25.05.2020 між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2439380. Відповідно до вказаного договору останній надано кредит у сумі 11000,00 грн.

Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позичальниці кошти на вказаних у кредитному договорі умовах безготівково шляхом зарахування на вказану ним банківську картку.

Цей кредитний договір укладений між сторонами в електронній формі шляхом підписання кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

26.02.2021 ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-26022021, відповідно до умов якого останнє набуло права грошової вимоги щодо осіб-боржників, у тому числі і до ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором.

Всупереч умовам кредитного договору ОСОБА_2 своєчасно не вносила платежі на повернення кредиту, порушуючи взяті на себе договірні зобов`язання та станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідачки перед позивачем становить 35662,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 11000,00 грн; заборгованість за відсотками - 24662,00 грн.

Станом на момент звернення з позовом до суду заборгованість відповідачкою не погашена.

Посилаючись на вищевикладене, представник позивача прохає суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ ''Фінансова компанія ''Кредит-Капітал'' заборгованість за кредитним договором у розмірі 35662,00 грн.

Ухвалою судді від 02.02.2026 було відкрито провадження у цій справі, постановлено про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від АТ КБ "Приватбанк" інформацію про власника банківської картки № НОМЕР_1 та зарахування кредитних коштів 25.05.2020 на цю банківську картку. Надано відповідачці строк 15 днів для подання відзиву на позов.

Відповідно до відповіді, наданої 30.01.2026 на запит суду виконавчим комітетом Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на " ОСОБА_3 ". Виходячи із наведеного, постановлено вважати правильним прізвище відповідачки по справі ОСОБА_4 , у зв`язку із чим внести відповідні зміни до ОСК до цієї справи.

Копію ухвали про відкриття провадження відповідачка ОСОБА_1 отримала 06.02.2026, що підтверджується відповідним рекомендованим поштовим повідомленням.

Витребувана інформація від АТ КБ "Приватбанк" надійшла до суду 26.02.2026.

23.02.2026 представник відповідачки адвокат Подорожняк В.В. за допомогою підсистеми "Електронний суд" надіслав до суду відзив на позов, у якому прохав відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки позивачем не надано доказів видачі кредитних коштів його довірительці, а саме первинних бухгалтерських документів, що мають його посвідчувати; розрахунок заборгованості, наданий до позовної заяви, сформований первісним кредитором та не є належним доказом виконання ним зобов`язань за договором щодо перерахування кредитних коштів позичальниці; проценти за користування кредитними коштами нараховані в тому числі поза строками дії договору, тоді як за умовами договору вони мають становити 5852 грн; позовна заява та додані до неї додатки не містять доказів сплати новим кредитором ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" на користь ТОВ "Авентус Україна" ціни продажу відповідно до умов договору відступлення прав вимоги від 26.02.2021, а, отже доказів набуття права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 25.05.2020. Вказав на те, що відповідачка не погоджується із розміром судових витрат, пов`язаних із отриманням позивачем професійної правничої допомоги, які складають 8000,00 грн, оскільки вони є завищеними та не відповідають об`єму виконаних робіт адвокатом та складності справи.

26.02.2026 представник позивача за допомогою підсистеми "Електронний суд" надіслав до суду відповідь на відзив, якою заперечував проти аргументів сторони відповідачки з посиланням на відповідну судову практику, наполягав на стягненні заборгованості із останньої у заявленому розмірі та судових витрат.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачка та/або позивач до суду не подавали.

Як зазаначено вище, сторони скористалися своїм правом на надання відзиву на позов та відповіді на відзив.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що за результатами розгляду справи в межах спрощеного провадження має бути ухвалене рішення, яким позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 25.05.2020 між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_2 у електронній формі було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2439380. Договір підписано позичальницею за допомогою одноразового електронного ідентифікатора А319671, що підтверджується копією довідки про ідентифікацію.

Згідно з умовами договору позичальниця отримала кредитні кошти в сумі 11000,00 грн загальним строком на 28 днів, тобто до 22.06.2020, фіксована стандартна процентна ставка - 1,90% в день, знижена - 0,95%. Проценти сплачуються у останній день дії договору та становлять за зниженою ставкою 2926,00 грн.

Зазначене підтверджується копією договору про надання споживчого кредиту, паспорту споживчого кредиту, графіку платежів.

Кошти в сумі 11000,00 грн 25.05.2020 перераховані на зазначену у договорі банківську карту позичальниці № НОМЕР_1 , що підтверджується повідомленням ТОВ ФК "Вей Фор Пей" від 16.12.2025 та повідомленням АТ КБ "Приватбанк" від 21.02.2025 про належність цієї банківської картки ОСОБА_5 (як встановлено судом, прізвище відповідачки змінено із " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_3 ") та зарахування коштів у вказаній сумі на відповідний банківський рахунок 25.05.2020.

Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконала.

26.02.2021 ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал", керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір відступлення прав вимоги № ККАУ-26022021, відповідно до умов якого останнє набуло право грошової вимоги щодо осіб-боржників, у тому числі і до ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується копією цього договору та витягу з реєстру боржників від 26.02.2021, відповідно до якого загальна сума заборгованості за 249 днів прострочення становить 35662,00 грн, складові якої підтверджуються випискою з особового рахунка за кредитним договором.

Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості), складеного первісним кредитором, відсотки за користуваня кредитом були нараховані у період з 25.05.2020 по 20.09.2020 та станом на 25.02.2021 склали 24662,00 грн.

Загальний розмір заборгованості становить 35662,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 11000,00 грн. Оплати за кредитом відповідачкою не вносилися.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та необхідність погашення заборгованості, ТОВ ''ФК ''Кредит-Капітал'' повідомило ОСОБА_1 12.01.2026 шляхом надіслання їй досудової вимоги на адресу, вказану у кредитному договорі. Доказів її отримання останньою суду не надано.

У зв`язку із наявністю заборгованості за кредитним договором, позивач прохає стягнути із ОСОБА_1 на свою користь 35662,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1100,00 грн; заборгованість за відсотками - 24662,00 грн, а також судові витрати.

Відповідачка, як вбачається із відзиву на позов, позовні вимоги не визнає, прохає у їх задоволенні відмовити повністю з тих підстав, що позивачем не надано доказів видачі кредитних коштів позичальниці, а саме первинних бухгалтерських документів, що мають його посвідчувати; розрахунок заборгованості, наданий до позовної заяви, сформований первісним кредитором та не є належним доказом виконання ним зобов`язань за договором щодо перерахування кредитних коштів позичальниці; проценти за користування кредитними коштами нараховані в тому числі поза строками дії договору, позовна заява та додані до неї додатки не містять доказів сплати новим кредитором ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" на користь ТОВ "Авентус Україна" ціни продажу відповідно до умов договору відступлення прав вимоги від 26.02.2021, а, отже доказів набуття права вимоги до неї за кредитним договором від 25.05.2020.

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.ч.1,2 ст. 1046 ЦК).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:

1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;

3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України).

Мотивована оцінка аргументів сторін.

Суд вважає доведеним факт укладення 25.05.2020 між ТОВ ''Авентус Україна" та ОСОБА_7 у електронній формі договору про надання споживчого кредиту № 2439380, погодженого на умовах, викладених у ньому. На доведення факту укладення цього договору позивачем надано суду письмові докази, які суд вважає належними та достатніми, сторона відповідачки у відзиві на позов не заперечувала вказаного факту.

Судом встановлено, що у цьому випадку підлягають застосуванню положення Закону України ''Про електронну комерцію'', оскільки договір був підписаний з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі за допомогою електронного підпису відповідачки одноразовим ідентифікатором.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що стороною позивача доведено факт погодження між сторонами всіх суттєвих умов договору та належної інформації про підстави та розмір відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язання. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України ''Про електронну комерцію'', містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Отже, виходячи з принципу правомірності даного правочину, який не визнано судом недійсним, у позичальниці ОСОБА_7 виникло зобов`язання з повернення одержаного кредиту.

Матеріалами справи безспірно стверджується факт зарахування кредитних коштів на належну відповідачці банківську картку у вказаному у договорі розмірі та дійсність грошової вимоги позивача до неї. Договір про надання споживчого кредиту № 2439380 від 25.05.2020, як і договір відступлення прав вимоги від 26.02.2021, є чинними, доказів погашення заборгованості ні позивачу, ні попередньому кредитору відповідачкою не надано.

Суд вважає за необхідне на спростування твердження представника відповідачки у відзиві на позов про недоведеність факту отримання права вимоги позивача до його довірительки зазначити, що на підтвердження оплати за договором факториннгу № ККАУ-26022021 від 26.02.2021 позивачем до суду разом з позовною заявою було подано платіжну інструкцію з призначенням платежу ''Плата за відступлення Права Вимоги зг. ДОГОВОРУ ФАКТОРИНГУ № ККАУ-26022021 від 26 лютого 2021 року на суму 1 633 761,43 грн. Отже, представником позивача надано належні докази на підтвердження відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором та його оплати.

Заборгованість за вказаним кредитним договором визначена позивачем у розмірі, на який останній отримав право відповідно до вказаного договору відступлення прав вимоги від 26.02.2021, тобто подальші нарахування ним не здійснювалися.

Однак, судом встановлено, що заборгованість відповідачки за вищевказаним договором, що нарахована первісним кредитодавцем станом на дату відступлення права вимоги виходить за межі строку дії договору, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, нарахування відсотків за користування кредитними коштами, здійснювалося ним у період з з 25.05.2020 по 20.09.2020 та станом на 25.02.2021 вони склали 24662,00 грн, тоді як строк дії договору становить 28 днів, тобто до 22.06.2020, як це визначено умовами договору та графіком платежів (Додаток № 1 до нього).

Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за ''користування кредитом'', так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора яку вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625, ст. 1048 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою ст. 625 ст. 1048 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за ''користування кредитом''). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Суд, здійснивши власні розрахунки для визначення розміру заборгованості відповідачки по вищевказаному кредиту, дійшов висновку про таке.

Оскільки за умовами договору нарахування відсотків за користування кредитом мало здійснюватися виключно в період з 25.05.2020 по 22.06.2020, доказів пролонгації кредитного договору суду не надано, виходячи із розміру кредиту - 11000,00 грн, строку дії договору - 28 днів, стандартної процентної ставки 1,90% в день у зв`язку із невиконанням умов договору в частині застосування зниженої процентної ставки позичальником, заборгованість за відсотками має становити 5852,00 грн.

Так, загальна вартість кредиту складає 16852,00 грн (11000,00 грн тіло кредиту + 5852,00 грн відсотки).

Як вбачається із матеріалів справи, позичальниця оплат за кредитом не вносила, у відзиві на позов не надала суду доказів погашення заборгованості.

У зв`язку із вищевикладеним суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково та стягнення із відповідачки на користь позивача загальної заборгованості в розмірі 16852,00 грн.

У іншій частині позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн згідно з платіжною інструкцією від 20.01.2026.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 47,26 % сплаченого позивачем судового збору, що становить 1258,25 грн.

Щодо стягнення із відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 8000,00 грн, суд зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження судових витрат у вказаному вище розмірі до суду подано: копію Договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням "Апогет", копію акту наданих послуг від 12.01.2026, детального опису наданих послуг, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордеру від 02.07.2025 адвоката Усенка М.І., про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом (виконання робіт, послуг) на загальну суму 8000,00 грн.

У відзиві на позов представник відповідачки вказав на неспівмірність розміру заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, не погодився із вартістю таких витрат, що становлять 8000,00 грн.

Суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, обсяг документів, наданих позивачем до суду (матеріалів позовної заяви), позицію сторони відповідачки щодо непогодження із заявленим розміром витрат на професійну правничу допомогу, задоволення позову частково, дійшов висновку, що у цій конкретній справі витрати на правову допомогу є завищеними.

Відтак, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу до 5000,00 грн, що на думку суду буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності.

Ураховуючи, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягненню із відповідачки на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді правової допомоги адвоката, які з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог (47,26 %) становлять 2363,00 грн.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610-612, 1050, 1054, 1082 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 277-279, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал", представник позивача Усенко Михайло Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 2439380 від 25.05.2020 в розмірі 16852 (шістнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дві) грн 00 коп на користь товариства з обмеженою відповідальністю ''Фінансова компанія ''Кредит-Капітал''.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю ''Фінансова Компанія ''Кредит-Капітал'' судовий збір в сумі 1258 (одна тисяча двісті п`ятдесят вісім) грн 25 коп та 2363 (дві тисячі триста шістдесят три) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит - Капітал" (), адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль - Стоцького, 1, корпус 28, 3-й поверх.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий