ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2774/25 Номер провадження 22-ц/814/1026/26Головуючий у 1-й інстанції Черков В.Г. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Ванда А.М.,

з участю заявниці ОСОБА_1 та її представника - адвоката Секретар О.Л., представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвоката Муратова С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Секретар Оксаною Леонідівною,

на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2025 року, постановлену суддею Черковою В.Г., про залишення заяви без розгляду,

у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення; заінтересовані особи: ОСОБА_2 ; Петрівсько-Роменська сільська рада Миргородського району Полтавської області; військова частина НОМЕР_1 ; Міністерство оборони України,

в с т а н о в и в:

02.09.2025 ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення юридичного факту, а саме її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період із 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , день зникнення його безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункт Серебрянка Донецької області.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 09.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами окремого провадження.

29.09.2025 представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвокат Муратов С.А. звернувся в суд із клопотанням про залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, - без розгляду.

В обґрунтування заявленого клопотання посилається на те, що 13.06.2025 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, дійсність якого в судовому порядку оскаржує ОСОБА_1 , що підтверджується ухвалою Немишлянського районного суду м.Харкова від 12.09.2025 про відкриття провадження (справа №645/5896/25). При зверненні в суд із таким позовом ОСОБА_1 пов`язувала порушене право із необхідністю реалізації спадкових прав після смерті ОСОБА_3 . Між тим, заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи дружиною ОСОБА_3 , є його спадкоємцем першої черги та має право на соціальні виплати, що доводить існування між ними спору про право.

01.10.2025 представник заявника - адвокат Секретар О.Л. звернулася в суд із клопотанням про зупинення розгляду справи до винесення судом рішення у справі №645/5896/25.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 14.10.2025 у задоволенні клопотання представника заявника - адвоката Секретар О.Л. про зупинення розгляду справи- відмовлено.

Заяву Секретар О.Л., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду.

Заінтересованим особам роз`яснено, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що із поданої до суду заяви вбачається спір про право, який підлягає розгляду в загальному порядку.

Не погодившись із указаною ухвалою, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник- адвокат Секретар О.Л., оскаржила її в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що заявниця своєчасно прибула у судове засідання, але її не було запрошено до зали суду, де відбувався розгляд справи. Відповідно, вона не була ознайомлена із позиціями заінтересованих осіб та була позбавлена права висловити власне ставлення щодо заявленого ОСОБА_2 клопотання про залишення заяви без розгляду.

Вважає невмотивованою ухвалу суду в частині відмови у зупиненні провадження у справі, оскільки її розгляд по суті неможливий до вирішення справи №645/5896/25, де предметом оскарження є дійсність шлюбу, зареєстрованого 13.06.2025 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 08.12.2025.

15.12.2025 заінтересована особа ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Муратов С.А., подала відзив на апеляційну скаргу, яку просила залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як законне та обґрунтоване.

Зазначає, що у судовому засіданні 14.10.2025 судом з`ясовувалися відомості про явку сторін. Заявниця та її представник у зазначене судове засідання не з`явилися, а адвокат Секретар О.Л. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якому висловила свою позицію у справі, прохавши зупинити провадження у справі до моменту вирішення справи, що розглядається іншим судом по суті.

Посилаючись на сталу позицію Верховного Суду, зокрема, сформовану у справі №200/14136/17 від 22.04.2020, доводить, що встановлення судом під час розгляду справи наявності спору про право є безумовною підставою для залишення заяви про встановлення юридичного факту без розгляду. Обставини викладеного виключають підстави для зупинення провадження у справі до моменту вирішення справи, що розглядається іншим судом по суті.

У суді апеляційної інстанції заявниця та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, наполягаючи на її задоволенні. Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвокат Муратов С.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.09.2025 ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування вимог заяви зазначає, що із 2019 року проживала із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу до моменту зникнення його безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункт Серебрянка Донецької області, а саме, до 09.07.2025, за адресою: АДРЕСА_1 .

Проживаючи спільно, вони мали вели спільне господарство, мали спільні витрати, займалися благоустроєм житла. ОСОБА_3 був військовослужбовцем та проходив службу за контрактом, упродовж якої вони продовжували опікуватися одне одним. Вона, заявниця, придбавала йому необхідні речі та продукти харчування, а ОСОБА_3 підтримував її матеріально, допоки 09.07.2025 зник безвісти під час виконання бойового завдання у районі населеного пункт Серебрянка Донецької області.

Зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 починаючи із 2019 року по 09.07.2025, день зникнення його безвісти за особливих обставин під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункт Серебрянка Донецької області, має юридичне значення, а саме для призначення та отримання заявницею матеріальних виплат та гарантій, передбачених законодавством України./а.с.1-5/

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 09.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 11-00 год 14.10.2025./а.с.73/

29.09.2025 заінтересована особа Міністерство оборони України звернулася в суд із поясненнями, у яких просила залишити заяву без розгляду на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України, а розгляд справи проводити за відсутності представника міністерства./а.с.88-89/

29.09.2025 представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвокат Муратов С.А. звернувся в суд із клопотанням про залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, - без розгляду. Зазначає, що 13.06.2025 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, дійсність якого в судовому порядку оскаржує ОСОБА_1 , що підтверджується ухвалою Немишлянського районного суду м.Харкова від 12.09.2025 про відкриття провадження (справа №645/5896/25). При зверненні в суд із таким позовом ОСОБА_1 пов`язувала порушене право із необхідністю реалізації спадкових прав після смерті ОСОБА_3 . Між тим, заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи дружиною ОСОБА_3 , є його спадкоємцем першої черги та має право на соціальні виплати, що доводить існування між ними спору про право./а.с.94-102/

01.10.2025 представник заявниці - адвокат Секретар О.Л. звернулася в суд із клопотанням про зупинення розгляду справи до винесення судом рішення у справі №645/5896/25; а також із заявою про розгляд справи за її відсутності, оскільки вона приймати участь у судовому засіданні у Шевченківському районному суді м.Львова. Клопотання про зупинення провадження у справі підтримує, наполягає на його задоволенні./а.с.112-119,120-123/

Відмовляючи у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, районний суд виходив із того, що наявні у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, що виключає підстави для застосування положень пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України та зупинення провадження у справі до винесення судом рішення у справі №645/5896/25.

Залишаючи заяву про встановлення юридичного факту без розгляду, районний суд виходив із того, що між заявницею ОСОБА_1 , яка просить встановити факт проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, та заінтересованою особою ОСОБА_2 , дружиною ОСОБА_3 , існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками районного суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, зводяться до незгоди із судовим рішенням та довільним трактуванням норм процесуального закону на власну користь.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17.06.2024 у справі №753/21178/21, провадження № 61-15630св23).

У постанові від 10.04.2019 у справі №320/948/18, провадження №14-567цс18, Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2019 у справі №320/948/18, провадження № 14-567цс18, від 18.01.2024 у справі №560/17953/21, провадження № 11-150апп23.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право. Вказаний правовий висновок викладено у змісті постанови Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22).

У справі, яка переглядається, заявниця просить установити факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 , який 09.07.2025 зник безвісти, задля реалізації права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених законодавством України.

Розглядаючи заяви в окремому провадженні, суд на підставі поданих доказів з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

При цьому, колегія суддів відмічає, що питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Верховного Суду від 25.03.2024 у справі №161/9609/22, провадження № 61-12995сво22.)

Із огляду на мету заявленого до встановлення юридичного факту, колегія суддів ураховує наступне. Так, реалізація права на отримання грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України відбувається у відповідності до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884.

Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань (п.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей).

Викладені норми права районний суд правильно застосував та установивши, що між заявницею ОСОБА_1 та зацікавленою особою ОСОБА_2 , яка є дружиною зниклого безвісти, фактично виник спір з приводу права на отримання грошового забезпечення, дійшов обґрунтованого висновку, що такий спір підлягає розгляду в загальному порядку, про що роз`яснено заінтересованим особам та обґрунтовано залишено заяву без розгляду на підставі ч.6 ст.294 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи таких висновків не спростовують, зводяться до загального цитування норм права та їх довільного трактування на власну користь.

Підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були порушені процесуальні права заявниці, колегія суддів не вбачає. При цьому апеляційний суд ураховує, що представництво інтересів заявниці в суді першої інстанції забезпечувалося адвокатом Секретар О.Л., яка звернулася в суд із клопотанням про розгляд справи за її відсутності, висловивши письмово свою позицію щодо підставності зупинення провадження у справі, які в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження.

Натомість, неявка у судове засідання заявниці, належним чином повідомленої про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки винятків, визначених частиною другою статті 223 ЦПК України, судом не встановлено.

Посилання заявниці на невмотивованість судового рішення в частині відхилення клопотання про зупинення провадження у справі, колегія суддів до уваги не приймає. При цьому враховує наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №761/33089/20 указано, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції правильно застосував наведені норми права, мотивуючи своє рішення актуальною позицією Верховного Суду, яка за правилами ч.4 ст.263 ЦПК України є обов`язковою для застосування.

Підстав вважати, що районний суд не надав належної оцінки доводам заявника, залишивши поза увагою, що розгляд заяви по суті неможливий до вирішення справи №645/5896/25, де предметом оскарження є дійсність шлюбу, зареєстрованого 13.06.2025 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , колегія суддів не вбачає. Оскільки обставини викладеного свідчать про наявність спору про право, установлення якого є підставою для залишення заяви про встановлення юридичного факту без розгляду, а не зупинення провадження у справі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із оскаржуваним судовим рішенням, які в ході апеляційного розгляду справи не знайшли свого підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 380, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником - адвокатом Секретар Оксаною Леонідівною, - залишити без задоволення.

Ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.02.2026.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак