Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

Справа №439/64/26

Провадження № 2/439/404/26

23 березня 2026 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Войтюк Т.Л.,

секретар судового засідання Полінчук С.-Е.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Броди за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь загальну суму заборгованості за Договором №632798 від 24.02.2023 року в розмірі 51144,00 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.02.2023року ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 уклали Договір про споживчий кредит №632798. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. ТОВ «Селфі Кредит» взяло на себе зобов`язання надати відповідачу кредит в сумі 6000,00 грн, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку сплати кредитних коштів. ТОВ «Селфі Кредит» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного договору. Відповідачка всупереч умовам договору порушила свої зобов`язання за договором.

01.02.2024 року між позивачем та ТОВ «Селфі Кредит» укладено договір факторингу № 01022024, згідно з умовами якого Кредитор відступив Новому кредитору права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. До позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №632798від 24.02.2023 в сумі 51 144,00 грн, з яких: 6000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 45 144,00 грн заборгованість за процентами.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору в сумі 51144,00 грн, а також судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору 2662,40 грн та 8000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 12.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 11.02.2026 року. Також задоволено клопотання про витребування інформації у АТ «Приват Банк».

Ухвалою від 11.02.2026 року судове засідання відкладено на 23.03.2026 року у зв`язку із тим, що витребувана інформація до суду не надійшла.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача подав до суду клопотання у якому просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка в судове засідання не з`явився 23.03.2026 року, відзиву не подала.

Конверт з судовою повісткою про виклик до суду, направлений відповідачці на адресу зазначену у позовній заяві та у відповіді з Відділу організації діяльності центру надання адміністративних послуг Бродівської міської ради Львівської області, повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з вимогами п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України зазначені документи вважаються врученими відповідачу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18). Отже, відповідачка належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що відповідачка про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала і позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача.

Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків.

Суд встановив, що 24.02.2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №632798 (надалі кредитний договір).

24.02.2023 року відповідачці надано інформацію про умови кредитування, а самепаспорт споживчого кредиту.

Кредитний договір та додатки до нього (додаток № 1 графік платежів за договором, додаток 2 паспорт споживчого кредиту № 632798) ОСОБА_1 підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н422.

Підписання позичальником кредитного договору вищезазначеним способом підтверджується довідкою ТОВ «Селфі Кредит» про ідентифікацію та відповідачкою не спростовано. Відповідно до зазначеної довідки, на номер телефону, первісним кредитором відправлено позичальнику одноразовий ідентифікатор Н422 24.02.2023.

Відповідно до п.1.2 договору, на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Згідно з п.1.3.-1.4. кредитного договору, сума кредиту становить 6000,00 грн; кредит надається загальним строком на 420 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

Відповідно до п.1.5-1.8.1 кредитного договору, встановлено, що стандартна процентна ставка становить 2,2% в день, мета отримання споживчого кредиту споживчі потреби, орієнтовна річна процентна ставка за весь строк користування кредитом становить 47541,10% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 53520,00 грн.

Згідно з п.2.1. кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

ТОВ «Селфі Кредит» виконало взяті на себе зобов`язання. Так, відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 03.05.2022 року, 24.02.2023 року ТОВ «Пейтек» здійснило переказ в сумі 6000,00 грн на реквізити платіжної картки зазначеної відповідачкою у кредитному договорі, що підтверджується довідкою Вих. №16 від 20.10.2025 року.

Із наданої на ухвалу суду інформації АТ КБ «Приват Банк» від 02.02.2026 року, встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 та на даний рахунок 24.02.2023 року було зараховано кошти в сумі 6000,00 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором №632798 від 24.02.2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту встановлено, що відповідачка кредит не погашала, станом на 01.02.2024 року ОСОБА_1 набула заборгованість на загальну суму 51144,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 45144,00 грн проценти за користування кредитом.

01.02.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та позивачем укладено договір факторингу №01022024, відповідно до якого, ТОВ «Селфі Кредит» передає Позивачу за плату, а Позивач приймає належні Кредиторові права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорам вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (п.1.1 договору факторингу №01022024).

На виконання договору факторингу №01022024 від 01.02.2024 року ТОВ «Селфі Кредит»(кредитор) передав новому кредитору «ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до боржників, що підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 01.02.2024 року до договору факторингу№01022024 від 01.02.2024 року.

Платіжною інструкцією №74875 від 01.02.2024 року підтверджується оплата за відступлення прав вимоги згідно з договором №01022024.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01022024 від 01.02.2024 року, встановлено, що до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №632798 на загальну суму 51144,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 45144,00 грн проценти за користування кредитом.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся з претензією до відповідачки про погашення суми заборгованості за кредитом та повідомив відповідачку про відступлення права вимоги за кредитним договором №632798 від 24.02.2023 року.

У зв`язку із невиконанням відповідачкою узятих на себе зобов`язань, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд встановив, що між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, які регулюються такими нормами законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 ст. 1077 ЦК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Застосовуючи до правовідносин зазначені норми права, суд робить такий висновок.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та первинний кредитор уклали в електронній формі Договору про споживчий кредит №632798 від 24.02.2023 року.

З поданих позивачем документів встановлено, що при укладенні договору первинний кредитор з`ясував особу позичальника, його персональні дані, ідентифікаційний номер, платіжний засіб, на який перераховано кошти.

Підстав вважати, що персональні дані відповідачки були використані первинним кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені надано не було.

На виконання умов договору первинний кредитор здійснив переказ суми позики відповідачці.

Укладений Договір про споживчий кредит №632798 від 24.02.2023 року відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені, що свідчить про добровільне волевиявлення сторін. Жодних претензій до кредитора з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідачка не пред`являв. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

За зобов`язаннями відповідачки перед ТОВ «Селфі Кредит» за Договором про споживчий кредит №632798 від 24.02.2023 року, право вимоги у встановленому законом порядку перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підставі Договору факторингу №01022024 від 01.02.2024, суд вважає такі обставини доведеними належними та допустимими доказами, яких достатньо для висновку про дійсність укладеного договору факторингу.

Відповідачка доказів належного виконання своїх зобов`язань перед позивачем суду не надала, факт отримання кредиту не спростовано належними та допустимими доказами.

Відповідно до розрахунків позивача, заборгованість відповідачки за Договором про споживчий кредит № 632798 від 24.02.2023 року становить 51144,00 грн, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 45144,00 грн проценти за користування кредитом.

Так як строк повернення кредиту за договором на момент розгляду справи настав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення 51 144,00 грн, заборгованості за кредитним договором № 632798 від 24.02.2023 року.

Отже, суд доходить висновку про задоволення позову повністю.

Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2662,40 грн.

Щодо витрат на професійну правову допомогу, то в позовній заяві позивач просив стягнути такі з відповідача в розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, суду подано копію договору про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та АБ «Апологет»; Акт наданих послуг № 12 від 05.01.2026 з переліком наданих послуг на суму 8000,000 грн.

Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд застосовує критерії реальності адвокатських витрат.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Виконуючи вимоги процесуального закону щодо оцінки співмірності витрат на оплату послуг з надання правничої допомоги встановленим процесуальним законом критеріям, суд вважає заявлений їх розмір таким, що не відповідає складності справи та обсягу наданих послуг та виконаних робіт, обсягу наданих послуг та іншим встановленим у ст.137 ЦПК України критеріям.

Суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними із складністю справи та іншими істотними обставинами.

За таких обставин на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, у стягненні інших витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором про споживчий кредит № 632798 від 24.02.2023 року в розмірі 51 144 (п`ятдесят одна тисяча сто сорок чотири) грн 00 к.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 к. та 6000 (шість тисяч) грн 00 к. витрат на правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: 79018 м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 23 березня 2026 року.

Суддя Т.Л. Войтюк