Номер провадження: 22-ц/813/2921/26
Справа № 499/212/24
Головуючий у першій інстанції Тимчук Р. М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Юцикова Д.Є.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2025 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення від спадкування, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого позивач звернувся до приватного нотаріуса щодо подачі заяви про прийняття спадщини, у вигляді всього майна, що належало брату на день смерті на праві власності, а саме: квартира у смт. Іванівці Березівського району Одеської області та три земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Березівського району Коноплянської сільської ради Одеської області. Зазначає, що крім нього до приватного нотаріуса звернувся інший спадкоємець. Проте, позивач посилається, що він вважав себе єдиним спадкоємцем.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 25.12.2023 року задоволено заяву про забезпечення доказів у цивільній справі та витребувано у приватного нотаріуса Чекаліної Алли Яківни, завірену належним чином копію спадкової справи. Ознайомившись із наданою спадковою справою, позивач дізнався, що іншим спадкоємцем є відповідач по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . До спадкової справи було долучене свідоцтво про народження відповідача серії НОМЕР_1 , видане Виконкомом Бузинівської сільської ради Іванівського (нині Березівського) району Одеської області, дата видачі: 07.08.1999 року, актовий запис № 12, згідно якого, батьком дитини є померлий брат позивача - ОСОБА_4 , а матір?ю - ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 посилається, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дитинства був хворою людиною, проживав у весь час з батьками, у офіційному чи цивільному шлюбі не перебував, власної сім?ї та дітей не мав, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася в 1998 році, на думку позивача, вплинула на можливість ОСОБА_4 жити статевим життям.

Зазначає, що батьки позивача змушені були оформити усе майно на брата ОСОБА_4 , через його складну життєву ситуацію.

Позивач зазначає, що мати відповідача має велику схильність до спиртних напоїв та веде аморальний спосіб життя, позивачу не відомо яким чином померлий ОСОБА_4 був записаний батьком у свідоцтво про народження ОСОБА_2 , 1999 року народження, адже не перебував в офіційному шлюбі з ОСОБА_5 .

Посилається, що за життя брата ОСОБА_1 здійснював догляд за братом, лікував його, поховання також здійснив за власний рахунок. Відповідач по справі не цікавився життям ОСОБА_4 , вони не спілкувалися та відповідач йому не допомагав.

У зв?язку із вище викладеним, позивач вважає, що ОСОБА_4 не є біологічним батьком відповідача по справі, в зв?язку з тим, що супутні хронічні хвороби не дозволяли йому мати дітей, тому змушений звернутися до суду із відповідною позовною заявою.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд ???усунути відповідача по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із черги на спадкування усього майна, де б воно не знаходилося, через відсутність родинних зв?язків із спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Іванівський районний суд Одеської області рішенням від 22 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування - відмовив.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що матеріалами справи не доведено факт перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідача, недоведений факт безпомічності особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя. Стосовно посилань позивача на ту обставину, що він не вважає ОСОБА_4 батьком відповідача ОСОБА_2 , суд до них поставився критично, оскільки така обставина є недоведеною та є спростованою матеріалами справи. Батьківство спадкодавця ОСОБА_4 підтверджено належним та допустимим доказом, зокрема актовим записом про народження та копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 . Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд дійшов висновку, що позов про усунення від спадкування є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , просить скасувати рішення Іванівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2025 року про відмову у задоволені позовних вимог, у зв?язку із порушенням норм матеріального права та формальним підходом суду до розгляду справи та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції за підсудністю.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач по справі не ставив на розгляд питання про усунення відповідача від права спадкування за законом, з підстав, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво був у безпорадному стані, а з підстав, відсутності кровного зв?язку, а також що його померлий брат ОСОБА_4 не являється біологічним батьком ОСОБА_2 . Стверджує, що отримані за ухвалою суду докази, а саме відсутність оригіналу заяви спадкодавця про визнання себе батьком, також підтвердили той факт, що є сумніви у кровному споріднені між позивачем і відповідачем.

Скаржник вважає, що Бузинівською сільської ради Іванівського (нині Березівського) району Одеської області було навмисно знищено оригіналу запису акта про встановлення батьківства № 2 від 07 вересня 1999 року, через що, було унеможливлення здійснення почеркознавчої експертизи, яка мала істотне значення у ході розгляду цієї справи.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.07.2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено ОСОБА_2 право на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження отримав у відповідності п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.

ОСОБА_2 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримав у відповідності п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.

Учасники справи про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи, призначеної на 12.03.2026 року о 14 год. 40 хв., повідомлені належним чином, що підтверджується довідковим листом від 04.12.2025 року.

10.03.2026 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП/коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи), просив внести його дані до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №499/212/24; перевести в електронну форму апеляційну скаргу, процесуальні та інші документи по справі, що надійшли до суду в паперовому вигляді; відкласти розгляд апеляційної скарги по справі № 499/212/24 призначене на 14:40 год., 12 березня 2026 року на іншу дату.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою 22.05.2025 року засобами поштового зв`язку, про дату розгляду справи, призначеної на 12.03.2026 року о 14 год. 40 хв., ОСОБА_1 був повідомлений 04.12.2025 року, причини не можливості приймати участь в судовому засіданні 12.03.2026 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 в своїй заяві не зазначив. Як повідомлення, так і доказі припинення представництва інтересів ОСОБА_1 адвокатом Батченко О.О. матеріали справи не містять.

Колегія суддів враховує, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, у клопотанні не наведено обставин, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6 , а також не мотивовано необхідність їх безпосередньої явки до суду.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не доведено факт перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідача, недоведений факт безпомічності особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя. Стосовно посилань позивача на ту обставину, що він не вважає ОСОБА_4 батьком відповідача ОСОБА_2 , суд до них поставився критично, оскільки така обставина є недоведеною та є спростованою матеріалами справи. Батьківство спадкодавця ОСОБА_4 підтверджено належним та допустимим доказом зокрема актовим записом про народження та копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 . Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд дійшов висновку, що позов про усунення від спадкування є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 11.01.2023 року, виданим Іванівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), дата видачі, актовий запис № 11.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Положеннями статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із матеріалів спадкової справи № 4/2023 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулися 12.01.2023 року син спадкодавця - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 07.09.1999 року, виданого Виконкомом Бузинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, актовий запис № 12, батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_5 .

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до змісту вказаної норми для усунення особи від права на спадкування за законом має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Положення частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 714/675/17.

Верховний Суд у постановах від 18 лютого 2025 року в справах № 444/2061/23, від 26 червня 2023 року в справі № 466/6613/20, від 14 листопада 2018 року в справі № 712/4709/15 та інших виснував, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Вказані правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18, від 01 квітня 2021 року у справі № 760/8781/17-ц.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 644/7044/15-ц, від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17.

Проте, звертаючись з апеляційною скаргою позивач по справі зауважує, що не ставив на розгляд питання про усунення відповідача від права спадкування за законом, з підстав, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво був у безпорадному стані, а посилається на відсутність кровного зв?язку. Стверджуючи, що ОСОБА_4 не є біологічним батьком ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 16.05.2024 року витребував з Іванівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію актового запису про встановлення батьківства від 07.09.1999 року, складеного виконкомом Бузинівської сільською радою Іванівського (нині Березівського) району Одеської області при реєстрації народження відповідача по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за № 12, який було здійснено виконкомом Бузинівської сільської ради Іванівського (нині Березівського) району Одеської області, дата запису: 07.09.1999 року та копії документів, а саме заяву батька про визнання свого батьківства.

На виконання ухвали суду Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом № 233/24.2-18 від 22.05.2024 року направлено копію актового запису про встановлення батьківства № 2 від 07.09.1999 року, графа 16 «підстава запису про встановлення батьківства» містить запис: спільна заява батьків від 07.09.1999 року, та містить підписи батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 .

Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 10.07.2024 року клопотання про призначення почеркознавчої експертизи - задовольнив. Призначив у справі № 499/212/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , щодо усунення від спадкування почеркознавчу експертизу. На розгляд експертів поставив наступне питання: чи виконаний особисто підпис у записі акту про визнання батьківства № 2 від 07.09.1999 року, складений Бузинівської сільською радою Іванівського (нині Березівського) району Одеської області, в графі «підпис батька» - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проведення почеркознавчої експертизи доручив експертам Миколаївського НДЕКЦ.

Відповідно до повідомлення Миколаївського НДЕКЦ про неможливість проведення судової експертизи № СЕ-19/115-24/15245-ПЧ від 07.10.2024 року, клопотання експерта задоволено у неповному обсязі, не надано оригінал досліджуваного документа «Запис акта про встановлення батьківства №2 від 07.09.1999 року», складений Бузинівською сільською радою Іванівського (нині Березівського) району Одеської області; наданих зразків підпису ОСОБА_4 лише 3 (три) зразка підпису вкрай недостатньо для проведення порівняльного почеркознавчого дослідження.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 25.11.2024 року надав пояснення, що для експертизи надав що було, інших документів в оригіналі в нього не було.

З огляду на викладене твердження скаржника, що отримані за ухвалою суду докази, а саме відсутність оригіналу заяви спадкодавця про визнання себе батьком, підтвердили сумніви позивача у кровному споріднені між позивачем і відповідачем є необґрунтованими та спростовується матеріалами справи, оскільки копія актового запису про встановлення батьківства № 2 від 07.09.1999 року, в графі 16 «підстава запису про встановлення батьківства» містить запис: спільна заява батьків від 07.09.1999 року та містить підписи батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 . За клопотанням позивача судом була призначена експертиза, проведення якої було не можливим, зокрема через відсутність у позивача зразків підпису ОСОБА_4 . Разом із тим, доказів на підтвердження обґрунтованості сумнівів у кровному споріднені між позивачем і відповідачем суду надано не було.

Твердження скаржника, що Бузинівською сільської ради Іванівського (нині Березівського) району Одеської області було навмисно знищено оригінал запису акта про встановлення батьківства № 2 від 07 вересня 1999 року, через що, було унеможливлення здійснення почеркознавчої експертизи, яка мала істотне значення у ході розгляду цієї справи, є не обґрунтованими, тому колегія суддів ставиться до них критично.

Крім того, ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 13.02.2025 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення біологічно-генетичної (молекулярно-генетичної) експертизи відмовлено, оскільки її результати не будуть мати доказове значення для обґрунтування та підтвердження позовних вимог, а позивач в силу ст. 137 СК України не є суб`єктом порушення питання про оспорювання батьківства.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Аналогічні за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/14664/21 (провадження № 61-7570св23), від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/10701/20 (провадження № 61-9778св23).

Отже, посилання в позовній заяві та апеляційній скарзі, що ОСОБА_4 не являється біологічним батьком ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження вказаних обставин суду належних та достатніх доказів не надано.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про усунення від права на спадкування, оскільки позивачем ОСОБА_1 , не доведено обставини, що ОСОБА_4 не являється біологічним батьком ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої, пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, тоді як правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Так, із тексту позовної заяви вбачається, що позивач просив усунути відповідача ОСОБА_2 від права спадкування за законом з підстав відсутності кровного зв?язку, зазначаючи, що його померлий брат ОСОБА_4 не являється біологічним батьком ОСОБА_2 .

Отже, звертаючись до суду з цим позовом, позивач не посилався на обставини, визначені частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення відповідача від права на спадкування.

На вказані обставини ОСОБА_4 посилається в апеляційній скарзі, зауважуючи, що не ставив на розгляд питання про усунення відповідача від права спадкування за законом, з підстав, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво був у безпорадному стані.

Ураховуючи, що позивач не зазначав підставами позову ухилявся відповідача від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво був у безпорадному стані, тобто не посилався на обставини, визначені частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення відповідача від права на спадкування, то колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду висновки, що «матеріалами справи не доведено факт перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідача, недоведений факт безпомічності особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя».

Вимога скаржника про скасування рішення суду і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції не відповідає положенням ЦПК України, оскільки статтею 374 ЦПК України не передбачено повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги направляти справу до суду першої інстанції на новий розгляд, крім підстав визначених ст. 378 ЦПК України (порушення правил підсудності).

Вимога скаржника про направлення справи на новий розгляд за підсудністю не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 378 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ні відповідач, ні його представник не заявили про не підсудність справи Іванівському районному суду Одеської області.

Крім того, із ксерокопії паспорта ОСОБА_2 вбачається, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З урахуванням викладених вище обставин, колегія суддів вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновки «матеріалами справи не доведено факт перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідача, недоведений факт безпомічності особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя». В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2025 рокузмінити, виключити з мотивувальної частини рішення суду висновки «матеріалами справи не доведено факт перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідача, недоведений факт безпомічності особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов