Справа № 489/8724/25
Провадження № 2-п/489/20/26
Ухвала

Іменем України

24 лютого 2026 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Костюченка Г.С.,

із секретарем судових засідань Савковою К.А.,

за участі представника позивача адвоката Павлюк С.О.,

представника відповідача адвоката Дудчак П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві заяву представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача адвокат Дудчак П.В. звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2025 року по справі № 489/8724/25.

Мотивуючи вимоги тим, що жодних повідомлень про розгляд вказаної справи відповідач не отримував, не міг бути присутнім у жодному судовому засіданні.

Про існування рішення суду відповідач дізнався лише на початку грудня 2025.

При винесенні заочного рішення по справі судом не було повно з`ясовано усіх фактичних обставин справи, не досліджено і не надано належної оцінки доказам, які не були відомі суду.

Представник відповідача посилається на те, що судом в основу рішення в тому числі покладено факт наявності потреби дитини у збільшені витрат на її утримання, сам по собі факт перебуванні у лавах ЗСУ не свідчить про зміну майнового стану відповідача.

Також, представник відповідача зазначає що було створено нову родину та 06 серпня 2025 року укладено шлюб із ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Моя теперішня дружина вагітна, перебуває на 30 тижні вагітності у зв`язку із чим з 02.02.2026 року перебуває у декретній відпустці.

Теперішня дружина, ОСОБА_3 , перебуває на утриманні заявника. Позивачкою не доведено обставин щодо збільшення витрат на утримання та розвиток спільної дитини, вони обмежені виключно посиланням на них, у позові.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 16.02.2026 заява представника відповідача прийнята до розгляду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду заяви без їх участі.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, вислухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Заочним рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2025 судом вирішено:змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Відкликати виконавчий лист виданий Центральним районним судом м. Миколаєва, на підставі рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 10 грудня 2018 року у цивільній справі 490/3105/18 (провадження №2/490/2133/18) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн, щомісячно до досягнення нею повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.).

Відповідно до ч. 3 ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно з ч. 10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

З урахуванням зазначених обставин ухвалою судді Костюченка Г.С. Інгульського районного суду м.Миколаєва від 29.10.2025 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання на 21.11.2025 (а.с. 30).

Копія зазначеної ухвали суду, позовної заяви з додатками було направлено відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.32-36).

Направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком 10.11.2025 із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 37), що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.

Таким чином, судом не порушено вимог процесуального закону, що належного повідомлення сторони по справі про час та місце судового розгляду справи.

Можливість ухвалення заочного рішення слугує попередженням відповідачеві, який ухиляється від явки до суду.

Не з`явившись на судове засідання, відповідач добровільно обмежує себе у використанні процесуальних прав на надання суду доказів, на висловлення заперечень проти позову, виключає свою участь у дослідженні доказів під час судового засідання (постанова ВС України від 9 листопада 2021 року справа № 214/5505/16).

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61- 22315сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що «доктрина venire contra factump roprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

В той час коли у відповідності встановлених норм цивільно-процесуального законодавства, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

За загальних засад змагальності цивільного процесу сторони повинні, як правило, у суді першої інстанції повідомити усі доводи, що мають вирішальне значення для правильного розгляду спору судом, а також надати усі наявні докази, що стосуються такого спору, саме у суді першої інстанції. На переконання Верховного Суду, забезпечення дотримання меж реалізації сторонами їх процесуальних прав та обов`язків не призведе до порушення принципу рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права, а сприятиме забезпеченню добросовісного використання сторонами наданих їм законом прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 760/14479/13-ц (провадження № 61-1715ск18).

В основу судового рішення судом покладено правова позиціяВерховного Суду України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу вказаних норм чинного законодавства вбачається, що для збільшення /зменшення розміру аліментів або зміни способу їх стягнення потрібна наявність певних умов, зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів, зміна стану здоров`я, тощо.

Заявник посилається на те, що факт його перебування на службі в ЗСУ не свідчить про зміну його матеріального стану, в водночас не надає суду жодного доказу розміру отриманої грошової винагороди за проходження ним служби.

Також, наявність у заявника дружини і перебування її у декретній відпустці не звільняє останнього від утримання дитини.

З наведеного висновку вбачається, що заявником не надано суду доказів яки б могли вплинути на суть постановленого рішення.

Також заявник посилається, що перебуває на військовій службі в ВЧ НОМЕР_2 , натомість будь яких доказів в підтвердження цього суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, для скасування заочного рішення необхідна одночасна наявність наведених умов, тобто, не лише встановлення поважності причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Частиною 3 статті 287 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

В даному випадку, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення суд дійшов до висновку, що сукупність підстав необхідних для скасування заочного рішення відсутня.

Так відповідач повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, відповідач не надав суду жодного аргументу щодо обставин справи, які б впливали на правильне її вирішення.

Скасування рішення може суттєво вплинути на права та законні інтереси дитини.

З огляду на викладене, суд вважає що підстави для скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду відсутні та заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 287-288 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Роз`яснити, що заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ст. ст. 354-356 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і оскарженню не підлягає.

Суддя Інгульського районного

суду міста Миколаєва Г.С. Костюченко

Повний текст судового рішення складено 24.02.2026.