Справа №333/2738/25
Провадження №2/333/182/26
17 лютого 2026 року .Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Варнавської Л.О. за участю секретаря судового засідання Бабак З.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини і дружини за минулий час, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини і дружини за минулий час. В обґрунтування позову зазначає, що з січня 2020 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Батьківство відповідача було встановлено рішенням суду від 11 травня 2021 року, після чого внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини. 23 січня 2021 року між сторонами було укладено шлюб, який у подальшому, 16 серпня 2023 року, розірвано заочним рішенням суду. Позивачка зазначає, що після досягнення дитиною однорічного віку відповідач фактично самоусунувся від виконання свого обов`язку щодо утримання сина: не надавав матеріальної допомоги, приховував свої доходи, не брав участі у забезпеченні життєвих потреб дитини. У грудні 2021 року вона вже зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів, однак через повномасштабне вторгнення та припинення роботи суду справа не була розглянута по суті. У зв`язку з воєнними діями позивачка разом із дитиною була змушена виїхати з тимчасово окупованої території України та наразі проживає в Республіці Польща, де перебуває під тимчасовим захистом. Дитина проживає разом із матір`ю, спір щодо місця проживання відсутній. Усі витрати на утримання, виховання, лікування, харчування та забезпечення житлом дитини позивачка несе самостійно. Водночас відповідач є працездатним, проживає та працює у місті Варшава в будівельній компанії, отримує стабільний дохід (орієнтовно 9000 злотих на місяць), інших утриманців не має, а отже має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Позивачка обґрунтовує необхідність визначення аліментів саме у твердій грошовій сумі тим, що відповідач отримує дохід за кордоном, у іноземній валюті, а також існує ризик нерегулярності або приховування доходів. Встановлення фіксованої суми забезпечить стабільність та передбачуваність матеріального забезпечення дитини. З урахуванням доходів відповідача, витрат на його проживання та принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 1250 злотих щомісячно (еквівалент 13 400 грн) до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивачка просить стягнути аліменти за минулий час, починаючи з 13 грудня 2021 року (дати відкриття провадження у попередній справі), посилаючись на те, що вона вживала заходів щодо отримання аліментів, однак відповідач ухилявся від їх сплати. Розрахунок заборгованості здійснено виходячи з гарантованого мінімального розміру аліментів відповідно до прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, встановлених законами про Державний бюджет України на відповідні роки. Загальна сума аліментів за минулий час на утримання дитини становить 46 402,68 грн, а на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку - 24 453,15 грн. Таким чином, позовні вимоги спрямовані на забезпечення належного матеріального утримання малолітньої дитини, відновлення порушених прав та реалізацію обов`язку батька брати рівну участь у її забезпеченні.
Ухвалою суду від 02.04.2025 року відкрито спрощене провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі та стягнення аліментів за минулий час.
Ухвалою суду від 09.06.2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ярової С.В. про звернення із судовим дорученням до іноземного суду, задоволено. Вирішено направити доручення до компетентних органів Республіки Польща з клопотанням про правову допомогу щодо витребування інформації.
06.01.2026 року через канцелярію суду надійшли документи, складені Окружним судом в Варшаві за результатами виконання доручення Комунарського районного суду м.Запоріжжя про вручення судових документів, витребування інформації та виконання окремих процесуальних дій відносно ОСОБА_2 на території Республіки Польща.
Судом установлено, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ЦПК України. Судові повістки направлялися за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача рекомендованою кореспонденцією, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, згідно з якою направлення судової кореспонденції на дійсну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання поштового відправлення перебуває поза межами контролю відправника (постанова Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 та інші).
У випадках, коли поштове повідомлення повертається з відповідною відміткою або вручення є неможливим з причин, що не залежать від суду, особа вважається повідомленою у день проставлення такої відмітки (пункти 3, 4 ч.8 ст.128 ЦПК України; правові позиції Великої Палати Верховного Суду).
Крім того, за наявності обставин, що унеможливлюють поштове повідомлення (зокрема, припинення роботи поштового зв`язку внаслідок воєнних дій), суд вжив альтернативних передбачених законом заходів повідомлення, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», що є належним способом повідомлення відповідно до процесуального закону.
Відповідач, будучи обізнаним про наявність судового провадження, не подав відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк, не повідомив суд про причини неявки та не заявив клопотань про відкладення розгляду справи.
Враховуючи, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо належного повідомлення відповідача, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення відповідно до статей 223, 247, 280282 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Такий підхід відповідає принципу юридичної визначеності та положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.7681, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі обставини та дійшов таких висновків.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Згідно свідоцтва про одруження виданого 23.01.2021 року Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), серії НОМЕР_1 , судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.01.2021 року, актовий запис №32.
Відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.05.2021 року за позовом ОСОБА_2 про визнання батьківства, його було визнано батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 08.07.2021 року батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2021 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області було відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х років.
Судом встановлено, що на даний час дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні.
Судом досліджено документи, складені Окружним судом в Варшаві за результатами виконання доручення Комунарського районного суду м.Запоріжжя про вручення судових документів, витребування інформації та виконання окремих процесуальних дій відносно ОСОБА_2 на території Республіки Польща. За змістом яких встановлено, що Районний суд Варшави-Середмістя, 6-й цивільний відділ не виконав запит про вручення ОСОБА_5 , оскільки не отримав кореспонденцію, надіслану на адресу, зазначену в заяві про правову допомогу, яка була повернута до цього Суду після двох повідомлень. Згідно з інформацією, що міститься в Національному судовому реєстрі, жодна компанія з назвою "Аlfa-Вud" Sp. z o.o або Аlfa-Вud Sp. z o.o не має і не мала зареєстрованого офісу у Варшаві, зокрема за адресою, зазначеною в заяві про правову допомогу, тобто вул. Сломінського 19-120, 00-195 Варшава. Доненко ОСОБА_6 не внесений до бази даних, і цей Суд, як запитуваний орган, не може визначити адресу ОСОБА_2 відповідно до статті 7, пункту 3 вищезгаданого Закону. Угода від 24 травня 1993 року.
На підставі ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався.
Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1250 злотих щомісячно з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 суд зазначає про таке.
За твердженням позивачки відповідач працює на території Республіки Польща та отримує дохід в іноземній валюті. Разом з тим належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт офіційного працевлаштування відповідача, розмір його заробітної плати, регулярність та стабільність отримання доходу саме у зазначеному розмірі - 1250 злотих щомісячно, матеріали справи не містять.
Документи, отримані у порядку виконання міжнародного судового доручення компетентними органами Республіки Польща, не підтвердили наявності зареєстрованого місця роботи відповідача за зазначеною адресою, а також не містять відомостей про офіційний дохід чи джерела його отримання. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити фактичний розмір доходів відповідача та їх характер (постійний чи змінний).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок доказування розміру доходів відповідача, на які посилається позивачка як на підставу для визначення аліментів у твердій грошовій сумі саме в іноземній валюті, покладається на позивача.
Суд враховує, що визначення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за умови належного обґрунтування та доведення необхідності такого способу стягнення, зокрема у випадку нерегулярного, мінливого доходу платника або отримання доходу в іноземній валюті. Однак сам по собі факт можливого перебування відповідача за кордоном без підтвердження реального розміру його доходів не може бути достатньою підставою для визначення аліментів у фіксованій сумі саме в іноземній валюті.
Отже, з урахуванням досліджених доказів, суд доходить висновку, що вимога про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в іноземній валюті (1250 злотих щомісячно) є недоведеною в частині обґрунтування її розміру та фактичних доходів відповідача, що унеможливлює задоволення цієї позовної вимоги у заявленому вигляді.
Разом із тим, вирішуючи питання про спосіб та розмір стягнення аліментів, суд виходить із принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, рівності обов`язків батьків щодо її утримання та необхідності гарантувати стабільне матеріальне забезпечення малолітньої особи.
Відповідно до частини третьої статті 181, статті 183 Сімейного кодексу України, аліменти можуть бути присуджені у частці від доходу платника. З урахуванням того, що відповідач є працездатною особою, доказів його непрацездатності або наявності інших утриманців суду не надано, а також беручи до уваги необхідність забезпечення належного рівня життя дитини, суд вважає за доцільне визначити спосіб стягнення аліментів у частці від доходу відповідача.
Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, встановленого законом.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час суд зазначає таке.
Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені судом, якщо позивач доведе, що вживав заходів щодо їх одержання, однак відповідач ухилявся від їх сплати. При цьому аліменти можуть бути присуджені за минулий час, але не більше ніж за три роки.
Судом встановлено, що 13 грудня 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та коштів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Провадження у справі було відкрито, однак у зв`язку з воєнними діями та припиненням роботи суду на тимчасово окупованій території справа не була розглянута по суті. Зазначені обставини не залежать від волі позивачки та не можуть покладатися їй у провину.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачка вживала належних заходів для отримання аліментів, однак відповідач свій обов`язок щодо утримання дитини добровільно не виконував, доказів надання матеріальної допомоги суду не надано.
Щодо вимог про стягнення аліментів за минулий час на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку суд зазначає таке.
Відповідно до статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років незалежно від того, чи працює вона та незалежно від її матеріального становища, за умови можливості чоловіка надавати таку допомогу.
Судом встановлено, що дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже право позивачки на утримання від відповідача існувало до 16 листопада 2023 року. Вимоги про стягнення аліментів за період з 13 грудня 2021 року по 16 листопада 2023 року заявлено в межах строку, передбаченого статтею 191 СК України.
Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, керуючись положеннями статей 3, 8, 12, 13, 7681, 89, 128, 223, 247, 280282 ЦПК України, статей 84, 180183, 191 Сімейного кодексу України, статті 27 Конвенції про права дитини, суд дійшов висновку, що відповідач як батько малолітньої дитини зобов`язаний брати участь у її матеріальному забезпеченні незалежно від факту розірвання шлюбу та місця проживання сторін.
Позивачкою доведено факт вжиття заходів щодо отримання аліментів ще у 2021 році, відсутність добровільного виконання відповідачем обов`язку з утримання дитини та дружини, а також обґрунтованість заявлених сум аліментів за минулий час.
З урахуванням викладеного, позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.10-13, 77-80, 223, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини і дружини за минулий час задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31.03.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір на користь держави в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше двох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 20.02.2026 року.

Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська