Провадження №2/524/1369/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» (далі ТОВ «ФК «Гелексі», позивач) із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 08 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та відповідачем ОСОБА_1 , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом обміну електронними повідомленнями, було укладено договір позики № 16126.

На підставі договору позичальнику було надано грошові кошти в якості позики у розмірі 4900,00 грн. на умовах строковості, поворотності та оплатності. Строк повернення позики становив 06.08.2018 року. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становила 0,01% в день від поточного залишку позики, зі сплатою комісії у розмірі 1,4% в день від початкового розміру позики.

06 серпня 2018 року між ТОВ «ФК «Гелексі» та відповідачем ОСОБА_1 , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом обміну електронними повідомленнями, було укладено додаткову угоду № 1 до договору позики № 16126. Відповідно до умов додаткової угоди строк повернення позики було продовжено до 04.09.2018 року.

Відповідно до умов договору, позикодавець надав позичальнику у користування кредитні кошти, водночас, відповідач не виконувала належним чином свої зобов`язання, у зв`язку з цим, заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 24 602,41 грн., з яких: 4900,00 грн. заборгованість за позикою та 19 702,41 грн. заборгованість за процентами та комісією за користування позикою.

Ухвалою судді від 08 грудня 2025 року позовна заява залишена без руху.

10 грудня 2025 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою судді від 16 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено учасників, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання представник позивача не прибув. У поданій до суду позовній заяві просили справу розглядати без участі їх представника, заявлений позов підтримали та просили його задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула повторно з невідомих суду причин, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Не скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 19 лютого 2026 року постановлено провести заочний розгляд справи.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

08 липня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 16126.

Згідно з п. 1.1 договору, позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору в національній грошовій одиниці України - гривні.

Сума позики становила 4900,00 грн., проценти 0,01% в день від поточного залишку позики, комісія (комісійна винагорода) 1,4% в день від початкового розміру позики. Нарахування процентів та комісії здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Строк повернення позики 06.08.2018 року (п. 1.1.1, 1.1.2.1., 1.1.2.2., 1.1.5 договору).

Згідно з п. 3.4.1 договору позичальник зобов`язаний не пізніше дати, вказаної в п. 1.1.5 договору повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою в порядку, визначеному цим договором та додатками до нього.

Відповідно п. 5.3 договору у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожен день прострочення.

Договір підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором 22109811.

Згідно з Графіком платежів до договору позики № 16126 від 08.07.2018 року, сума позики 4900,00 грн., проценти за користування позикою 14,21 грн., комісійна винагорода 1989,40 грн., термін платежу 06.08.2018 року.

До укладання договору позики відповідач ознайомилися із Графіком платежів та паспортом позики, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором 22109811.

06 серпня 2018 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ФК «Гелексі» додаткову угоду № 1, умовами якої внесено зміни до договору позики № 16126 від 08.07.2018 року, зокрема до п. 1.1.5 строк повернення позики (термін платежу) становив 04.09.2018 року. Додаткову угоду підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором 77937352.

За Графіком платежів до додаткової угоди № 1 до договору позики № 16126 від 08.07.2018 року, сума позики 4900,00 грн., проценти за користування позикою 14,21 грн., комісійна винагорода 1989,40 грн., термін платежу 04.09.2018 року.

До укладання додаткової угоди до договору позики відповідач ознайомилися із Графіком платежів та паспортом позики, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором 77937352.

За повідомленням ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» № 16126 від 01.09.2025 року, у результаті платіжної операції, ініційованої ТОВ «ФК «Гелексі», 08.07.2018 року на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 …5447 були перераховані грошові кошти у розмірі 4900,00 грн. (а.с. 11). Доказі зворотного відповідач суду не надала.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики № 16126 від 08.07.2018 року, укладеним з відповідачем, за період з 08.07.2018 року по 31.12.2018 року, заборгованість складає 24 602,41 грн., з яких: 4900,00 грн. заборгованість за позикою та 19 702,41 грн. заборгованість за процентами та комісією за користування позикою.

Відповідач не спростовувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надала, до позивача із заявою про розірвання договору позики не зверталася.

Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 цього Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 цього ж Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Договір позики та додаткова угода до нього, містять відмітки про їх підписання одноразовими ідентифікаторами, які направлялися позичальнику для підписання на її мобільний номер телефону, який вказувався нею при реєстрації на сайті як фінансовий, у відповідності до норм статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та статті ст. 207 ЦК України.

Зазначений договір є чинними та підлягає виконанню сторонами.

ТОВ «ФК «Гелексі» свої зобов`язання перед відповідачем виконало, надало відповідачу грошові кошти, шляхом зарахування їх на платіжну картку у розмірі 4900,00 грн.

Відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку кошти не повернула. Доказів погашення відповідачем заборгованості за договором матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано.

Суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 4900,00 грн. - є обґрунтованими.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 73,01 грн., суд зазначає наступне.

У заяві про усунення недоліків позивач вказав, що 06.08.2018 року відповідач сплатила заборгованість у розмірі 2003,61 грн., залишок боргу за тілом кредиту становить 4900,00 грн., за процентами 73,01 грн., за комісією 19 629,40 грн.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 06.08.2018 року до договору позики від 08.07.2018 року, строк повернення позики (термін платежу) становив 04.09.2018 року, розмір процентів за користування позикою становив 14,21 грн.

Із розрахунку заборгованості постає, що позивач нарахував проценти за користування позикою по 31.12.2018 року, що не відповідає умовам договору.

Оскільки, за вказаними умовами договору позики та додаткової угоди до нього, сторони погодили строк його дії по 04 вересня 2018 року, тому після зазначеної дати, позивач не мав права нараховувати проценти за користування позикою.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за процентами у розмірі 14,21 грн.

Що стосується стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 19 629,40 грн., слід зазначити наступне.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 08.07.2018 року (день укладення договору позики), загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку (кредитної установи) встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»

Судом встановлено, що п. 1.1.2.2 договору позики передбачена необхідність внесення комісії («комісійної винагороди») в розмірі 1,4% в день від початкового розміру позики. При цьому в договорі позики не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг позикодавця, які пов`язані з отриманням такої комісійної винагороди, за які встановлена щоденна комісія («комісійна винагорода»).

Враховуючи, що позивач як позикодавець не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору позики та додаткової угоди № 1, тому положення договору позики щодо обов`язку позичальника щоденно сплачувати комісію («комісійну винагороду») є нікчемними, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30.11.2023 в справі № 216/7637/21 (провадження № 61-5692св23).

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Відтак, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування комісії у формі комісійної винагороди та про відмову в стягненні такої складової заборгованості.

Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 16126 від 08.07.2018 року у розмірі 4914,21 грн., з яких: 4900,00 грн. заборгованість за кредитом та 14,21 грн. заборгованість за процентами. У іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач подав позов через підсистему «Електронний суд», то згідно положень ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тому розмір судового збору, що підлягав сплаті позивачем за подачу конкретної позовної заяви, складає 2422,40 грн (3028,00 х 0,8).

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2423,00 грн.

Позов судом задоволено у розмірі 4914,21 грн., що складає 19,97% від заявленого до стягнення боргу у 24 602,41 грн. Таким чином, відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 483,75 грн. (19,97% від 2422,40).

Що стосується надлишково сплаченого позивачем розміру судового збору, що складає 0,60 грн (2423,00 - 2422,40), то суд зазначає про таке.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки у заявах по суті справи представник позивача адвокат Рудзей Ю.В. або у будь-якому іншому документі, що адресований суду, не просив суд повернути позивачу ТОВ «ФК «Гелексі» надлишково сплачений судовий збір, тому суд у судовому рішенні, яким завершується розгляду справи, не вирішує питання про повернення позивачу надлишково сплаченої суми судового збору. Водночас це не позбавляє позивача подати відповідне клопотання після ухвалення судового рішення.

Стороною позивача заявлено до відшкодування 5000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем суду подано: копію договору про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Гелексі» та адвокатом Рудзей Ю.В., копію акту № 16126 від 01.09.2025 року про надання послуг правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09.07.2025 року на суму 5000,00 грн. копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Суд враховує, що позов було задоволено у загальному розмірі 4914,21 грн., що складає 19,97% від заявленого до стягнення боргу, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 998,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (19,97% від 5000,00 грн.), відмовивши у стягненні таких витрат у розмірі 4001,50 грн. (5000,00 998,50).

Даний позов розглянуто в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів.

Керуючись ст. 525, 526, 536, 549, 553-559, 625,626, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 280 282, 352 - 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь «Фінансова компанія «Гелексі» заборгованість за договором позики № 16126 від 08.07.2018 року у розмірі 4914,21 грн., з яких: 4900,00 грн. заборгованість за кредитом та 14,21 грн. заборгованість за процентами, а також кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 483,75 грн. та 998,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовити ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» у задоволенні позову до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 58,80 грн., комісії у розмірі 19 629,40 грн., коштів у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1938,65 грн. та 4001,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач: ТОВ «ФК «Гелексі», , м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, буд. № 10/1.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст заочного рішення суду виготовлено 19 лютого 2026 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його не скасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: