Унікальний номер справи 375/2110/24
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/6329/2026
Головуючий у суді першої інстанції М. М. Смик
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

18 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4 , яка діє як законний представник ОСОБА_5

відповідач ОСОБА_6 , яка діє як законний представник ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_8 , на ухвалу Рокитнянського районного суду Київської області від 11 грудня 2025 року, постановлену у складі судді Смик М. М., в примішенні Рокитнянського районного суду Київської області,

у с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє як законний представник ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє як законний представник ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство оборони України, в якому просила встановити факт постійного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без шлюбу ОСОБА_1 та загиблого військовослужбовця ОСОБА_9 в період з 19 березня 2019 року до дати загибелі ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить суд встановити, що ОСОБА_1 та загиблий військовослужбовець ОСОБА_9 були членами однієї сім`ї з 19 березня 2019 рокудо дати загибелі ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки спільного проживали разом, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, а також просить встановити факт, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_9 в період з 19 березня 2019 року до дати загибелі ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 11 листопада 2025 року позов в частині вирішення позовної вимоги - про встановлення факту, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_9 в період з 19 березня 2019 року до дати загибелі ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у даній справі залишено без розгляду.

ОСОБА_6 , яка діє як законний представник ОСОБА_7 , подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мотивоване тим, що вона перебуває у складі Збройних Сил України, яка переведена на воєнний стан. До клопотання про зупинення провадження у справі ОСОБА_6 долучила довідку, що підтверджується факт призову та проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 11 грудня 2025 року зупинено провадження у цивільній справі №375/2110/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє як законний представник ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє як законний представник ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство оборони України, про встановлення юридичних фактів, до припинення проходженням ОСОБА_6 військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника Корніцьку Н. Б. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення норм процесуального права, невстановлення судом обставин, що мають значення для вирішення питання щодо зупинення провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про наявність підстав для зупинення провадження у справі у зв`язку з неповним аналізом постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 у справі №754/947/22.

Апелянт вважає доцільним акцентувати увагу на наступні пункти постанови «... 96. За нинішньої редакції п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. 97. Тож норма п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (ст. 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси. 98. За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі. 99. Виняток для суду з наведеного правила складає ситуація, коли дотримання приписів ст. 251 ЦПК України вступає у суперечність із загальними засадами цивільного процесуального законодавства, як-от верховенство права, елементом якого є право на доступ до суду, та, у другу чергу, диспозитивність цивільного процесу. 100. Отже, під час застосування п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суди мають забезпечити дотримання, зокрема, основних засад (принципів) цивільного судочинства.»

Відповідач дійсно є діючим військовослужбовцем, яка проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . Однак, як вбачається із відповіді №901/1/293 ВІД 06.06.2025, яка надана військовою частиною НОМЕР_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_6 проходить військову службу у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та не залучена до виконання бойових завдань в районі ведення бойових дій.

На думку позивача, відповідач діє недобросовісно та зловживає процесуальними правами, намагаючись затягнути судовий розгляд. Предметом спору є встановлення юридичних фактів, від яких безпосередньо залежить реалізація майнових прав позивачки, зокрема щодо отримання та розподілу одноразової грошової допомоги, призначеної у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Кошти одноразової грошової допомоги мають цільовий характер та фактично використовуються членами сім`ї загиблого для забезпечення їх поточних життєвих потреб. Тривале зупинення провадження створює реальний ризик повного або часткового використання таких коштів до моменту ухвалення остаточного судового рішення, що надалі істотно ускладнить або зробить неможливим його виконання. Таким чином, зупинення провадження у справі не лише не сприяє захисту прав учасників справи, а зможе призвести до неможливості виконання рішення суду про задоволення позову. Позивач є матір`ю, яка самостійно здійснює виховання та утримання двох малолітніх дітей загиблого військовослужбовця. Саме на неї покладено обов`язок забезпечення належних умов життя, виховання та розвитку дітей, що відповідає як національному законодавству, так і міжнародним стандартам захисту прав дитини.

За таких обставин зупинення провадження у справі є недоцільним, оскільки непропорційно обмежує право позивача та її дітей на доступ до правосуддя і не відповідає завданням цивільного судочинства щодо своєчасного захисту порушених прав.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Корніцька Н. Б., яка скористалася правом брати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, на зв`язок не вийшла, про ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо адвокат була повідомлена ухвалою суду від 17.02.2026.

Представник ОСОБА_4 - адвокат Якименко О. В., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду просить залишити без змін як законну та обгрунтовану.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , яка діє як законний представник ОСОБА_7 , та представник Міністерство оборони України у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету третьої особи, що підтверджується звітом про доставку вихідної креспонденції Київського апеляційного суду, та направлення судових повісток на поштові адреси відповідачів, які були вручені адресатам, що підтверджується трекінгами Укрпошти. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду відповідачі та третя особа не подали, таких заяв/клопотань до суду станом на день розгляду справи не надійшло.

Так, суд апеляційної інстанції зауважує, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання, оскільки дійшла висновку, що у даній справі неявка вказаних учасників справи не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_10 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі суд дійшов висновку, що у вказаній справі є підстави для зупинення провадження у зв`язку із проходженням відповідачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , яка з 24 лютого 2022 року переведена у вищі ступені бойової готовності на штат воєнного стану. При цьому суд урахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 (провадження № 14-74цс25).

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до частини першоїстатті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК Українита іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.

Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.

У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України.

Стаття 251 ЦПК Українивстановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 251 ЦПК Українисуд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зазначена норма забезпечує дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так істаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд. Це є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.

За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі.

Виняток для суду з наведеного правила складає ситуація, коли дотримання приписів статті 251 ЦПК Українивступає у суперечність із загальними засадами цивільного процесуального законодавства, як-от верховенство права, елементом якого є право на доступ до суду, та, у другу чергу, диспозитивність цивільного процесу. Ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК Україниє саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_6 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15 листопада 2024 року № 336 призвана на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлена для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Зокрема суд встановив, що військова частина НОМЕР_1 з 24 лютого 2022 року переведена у вищі ступені бойової готовності на штат воєнного стану.

Особливий склад військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 лютого 2022 року №96 переведено на казармене положення.

Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_6 проходить військову службу у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та не залучена до виконання бойових завдань в районах введення бойових дій.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно -господарської діяльності) Міністерства оборони України від 24 лютого 2022 року № 96 у зав`язку з веденням бойової готовності ПОВНА та проведення заходів по переведенню військової частини в вищі ступені бойової готовності наказано для якісного виконання заходів по переведенню військової частини в вищі ступені бойової готовності, особовий склад офіцерського, сержантського складу, військовослужбовців військової частини за контрактом, за призивом осіб із числа резервістів в особливий період та призваних за загальною мобілізацією, що мешкають за межами військової частини перевести на казармове положення.

Зазначені обставини повністю підтверджуються наявними у матеріалах справи належними та допустими доказами, яким суд надав належну оцінку, та мотивовано врахував їх при вирішенні питання щодо наявності підстав для зупинення провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для зупинення провадження у справі, оскільки відповідач проходить військову службу у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та не залучена до виконання бойових завдань в районі ведення бойових дій є безпідставними з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 вказано, що «з моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому.Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них. Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту. Велика Палата Верховного Суду зазначає, щоз моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК Українита аналогічних процесуальних норм. Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК Українисуд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі (пункти 79-82).

У справі, яка переглядається, із матеріалів справи встановлено, що відповідач перебуває на службі у ЗСУ, а тому зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК Україниє законним і обґрунтованим.

Доводи про те, що відповідач подає до суду заяви/клопотання не впливають на законність постановленої ухвали, оскільки ст. 251 ЦПК України визначено обов`язок зупинити провадження у справі, якщо учасник справи перебуває в складі Збройних Сил України.

Інші доводи апеляційної скарги є недоведеними та явно необґрунтованими у контексті вирішення законності ухвали суду про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1ст. 251 ЦПК України, а тому колегія суддів оцінює їх критично.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не заслуговують на увагу, так як спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали щодо зупинення провадження у справі.

Відповідно дост. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини справи в своїй сукупності, оскільки доводи апелянта не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції щодо застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України відносно заявлених вимог, суд апеляційної інстанції у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та ухвали суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «RUIZ TORIYA v. SPAINE», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява № 49684/99, § 2)

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Рокитнянського районного суду Київської області від 11 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 24 лютого 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна