ПОСТАНОВА

іменем України

19 лютого 2026 року м. Кропивницький

справа № 404/12463/25

провадження № 22-ц/4809/505/26

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія»,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 27 листопада 2025 року у складі судді Іванової Н.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» (ТОВ «КОЕК») про скасування боргу та відновлення електропостачання.

Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 27 листопада 2025 рокупозовну заяву повернуто.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права, просила вказану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п.1 ч.1 ст.353 ЦПК України).

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Наведені норми процесуального закону вказують, що ніхто не може бути позбавлений або обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є міра свободи, міра можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах. Так, цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням цивільного судочинства.

Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі №570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Така маніпуляція автоматизованим розподілом справ полягає у тому, що кожен з поданих «позовів - клонів» розподіляється на певного суддю (в межах юрисдикції одного суду) і позивач отримує право вибору головуючого судді у справі, тим самим нівелюючи основоположні принципи цивільного судочинства.

Частинами третьою, четвертою статті 44 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Встановлено, що у листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «КОЕК» про скасування боргу та відновлення електропостачання та просила суд скасувати борг споживача ОСОБА_1 у сумі 17245 грн 94 коп та відновити постачання електричної енергії у житловому будинку на побутові потреби по фіксованим цінам, за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , від 01 січня 2019 року, ЕІС код: 62z166 (а.с.2-5).

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «КОЕК» про скасування боргу та відновлення електропостачання суд першої інстанції, керуючись положеннями ч.ч.1-3 ст.44 ЦПК України виходив з того, що позивач зловживає процесуальними правами, оскільки нею подано аналогічний позов з тим самим предметом та з тих самих підстав до одного й того самого відповідача з метою маніпуляцій автоматизованим розподілом справ між суддями, а саме, відповідно до даних комп`ютерної програми «Документообіг загальних судів» до Фортечного районного суду міста Кропивницького у жовтні 2025 року надійшла аналогічна позовна заява ОСОБА_1 до ПрАТ «Кіровоградобленерго» про скасування рішення комісії та відновлення електропостачання (справа №404/10557/25), у якій вона просила суд скасувати рішення комісії Кропивницький міських електричних мереж ПрАТ «Кіровоградобленерго» з розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ по протоколу №144 від 21 серпня 2025 року та відновити постачання електричної енергії у житловому будинку на побутові потреби по фіксованим цінам за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 .

Між тим, зазначеними положеннями частини третьої статті 44 ЦПК України визначено такі можливі наслідки визнання судом подання скарги, клопотання чи заяви зловживання процесуальними правами, - це залишення без розгляду або повернення поданої скарги, заяви чи клопотання, а не позову. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 11 вересня 2019 року справі № 757/64933/17-ц.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Натомість, вичерпний перелік підстав для повернення позовної заяви визначено у ст.185 ЦПК України.

Постановляючи оскаржену ухвалу суд першої інстанції не врахував положень пункту 6 частини 4 статті 185 ЦПК України, згідно з яким повернення поданого позову можливе у випадку, коли позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або про відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

При цьому, в якості підстав для встановлення зловживання позивачем процесуальними правами та повернення позовної заяви суд першої інстанції послався на те, що ним подано аналогічний позов з тим самим предметом та з тих самих підстав до одного й того самого відповідача з метою маніпуляцій автоматизованим розподілом справ між суддями, однак, у порушення вимог ст.260 ЦПК України суд взагалі не зазначив мотиви, з яких він дійшов такого висновку.

Колегія суддів зауважує, що зловживання процесуальними правами у формі маніпуляції автоматизованим розподілом справ має місце лише за наявності встановленого умислу, спрямованого на вплив на визначення складу суду, що має бути підтверджено сукупністю фактичних даних. Жодних мотивів та доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача такого наміру, що є обов`язковою умовою для застосування наслідків, передбачених ст.44 ЦПК України, місцевий суд не навів.

У розумінні процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують вказані обставини.

З позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «КОЕК» по справі №404/12463/25 убачається, що предметом спору у ній є нарахована ТОВ «КОЕК» заборгованість споживача у сумі 17245 грн 94 коп (а.с.10).

При цьому, предметом позову по справі №404/10557/25 є акт від 21 серпня 2025 року про порушення споживачем ПРРЕЕ за протоколом №144.

Отже, у позовній заяві, яка є предметом цього судового розгляду і у позовній заяві, поданій до суду у жовтні 2025 року, убачаються різні предмети позову та вони не є ідентичними, хоча і подані до одного й того самого відповідача.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на судовий захист, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних справ та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Враховуючи викладене вище колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , з підстав визначених ст.44 ЦПК України, необґрунтованим, помилковим та таким, що не відповідає процесуальним вимогам і суперечить принципу доступності до судового захисту.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 27 листопада 2025 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко