Справа № 446/2440/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2026 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Котормус Т. І.

секретар судового засідання Карпа Г.М.

справа №446/1675/25,

позивач ТзОВ «Споживчий центр»,

представник позивача Шабатин Наталія Анатоліївна;

відповідач ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

17.10.2025 представник ТзОВ «Споживчий центр» - Шабанин Н.А. через систему "Електронний суд" подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №06.11.2024-100001522 від 06.11.2024 у розмірі 54000,00 грн. та судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.11.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №06.11.2024-100001522. Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит в розмірі 20000 грн. на 124 днів. Оскільки, ОСОБА_1 свої зобов`язання перед позивачем не виконує, кредит та проценти не сплачує, що підтверджується карткою по особовому рахунку відповідача, у відповідача наявна заборгованість у сумі 54000,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі.

Ухвалою судді від 01.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» - Шабатин Н.А. в судове засідання не прибула, але подала заяву в якій просила розглянути справу у її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, однак через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що частково заперечує щодо позовних вимог, зокрема в частині стягнення заборгованості за відсотками, комісіями та неустойкою. Разом з тим, з урахуванням її майнового стану, просила суд розстрочити виконання даного рішення на строк 24 місяці.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Суд встановив, що 06.11.2024 ОСОБА_1 та ТзОВ «Споживчий центр» уклали кредитний договір №06.11.2024-100001522.

Відповідно до умов кредитного договору кредит надається на наступних умовах: сума кредиту: 20000,00 грн.; строком на 124 днів; процентна ставка 1 % за 1 (один) день користування, термін повернення 09.03.2025.

Згідно з листом про переказ коштів, кредитором надано, а ОСОБА_1 отримано кредитні кошти у розмірі 20000,00 грн.

Таким чином, ТзОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 , кредит у розмірі, встановленому кредитним договором №06.11.2024-100001522.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_1 не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що підтверджено розрахунком заборгованості за договором.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань станом на 16.10.2025 у відповідача утворилася заборгованість за договором в сумі 54000,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 20000,00 грн.; по процентам в розмірі 18600,00 грн.; комісія 1800,00 грн, додаткова комісія - 3600,00 грн., по неустойці за кожен день невиконання неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 10000,00 грн.

Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит".

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи те, що суд встановив факт укладення між позивачем ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та факт їх неповернення у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченими відсотками є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 38600,00 грн.

Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього у суду відсутні.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за комісіями, суд виходив з наступного.

Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

В постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісіями за надання кредиту.

Щодо стягнення неустойки за кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні.

Відтак, позов підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат, які у цій справі складаються зі судового збору, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальна сума задоволених вимог позивача складає 38600,00 грн. (38600*100:20520 = 71,48) та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1731,53 грн (2422,40*71,48:100=1731,53).

Крім цього, відповідачка ОСОБА_1 частково погоджуючись на сплату кредитної заборгованості, просила на розстрочення виплати даної суми.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Також, ч. 5 ст. 435 ЦПК України передбачена, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Беручи до уваги заяву відповідача про розстрочення виконання рішення, враховуючи матеріальне становище відповідачки, зокрема через, що на її утриманні перебуває малолітня дитина, а також відсутність заперечень у інших учасників процесу, та з метою реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне розстрочити виконання рішення рівними частинами на десять місяців. Приймаючи рішення суду в частині розстрочення суми завданих збитків, суд враховує інтереси позивача та відповідача, та вважає, що таке розстрочення призведе до збалансованого захисту прав та інтересів сторін у справі.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 268, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №06.11.2024-100001522 від 06.11.2024 в розмірі 38600,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1731,53 грн.

У задоволенні позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комісіями та неустойкою - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду задоволити частково.

Розстрочити виконання даного рішення в частині сплати основної суми заборгованості та заборгованості за відсотками в розмірі 38600,00 грн. на 10 (десять) місяців шляхом щомісячної сплати коштів в розмірі 3860 грн, починаючи з дати набрання даним рішенням законної сили.

Рішення суду складено та підписано 17.02.2026.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Відомості про сторони:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133 «А», ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суддя Т.І. Котормус