Справа №293/148/26
Провадження № 4-с/293/4/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця - в.о. начальника Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ковалевської М.В., стягувач ПАТ «Райффайзен банк Аваль»

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ СКАРГИ

04.02.2026 представника скаржника ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність в.о. начальника Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ковалевської М.В., за змістом якої просить визнати протиправною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ковалевської Марії Вікторівни з приводу відмови у знятті арештів, що накладений на все майно та кошти ОСОБА_2 постановою про відкриття виконавчого провадження №45999537 від 14.01.2015 року та зобов`язати Житомирський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт, що накладений на майно ОСОБА_2 згідно вказаної постанови державної виконавчої служби.

В обгрунтування скарги скаржник зазначає, що постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області відкрито виконавче провадження №45999537 від 14.01.2015 з приводу примусового виконання виконавчого листа №293/1086/13-ц від 13.01.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/7339/86/105560 від 06.03.2007.

Вказаною постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 . Вказане виконавче провадження закінчено 12.09.2017 у зв`язку із сплатою боржником боргу в повному обсязі.

Однак, арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 не знятий.

21.01.2015 поставною державного виконавця органу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції від 14.01.2015 постановлено стягнути з ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 48137,49 грн.

12.09.2017 начальником Черняхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Мирошник Іриною Миколаївною винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54692266 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 у розмірі 47220,30грн.

В межах виконавчого провадження на майно ОСОБА_2 були накладені арешти. Вказане виконавче провадження було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області від 09.04.2025.

Скаржник стверджує, що виконавче провадження №54692266, в рамках якого накладені арешти на майно ОСОБА_2 відкрите з порушенням строків, а тому накладені арешти в межах даного виконавчого провадження є незаконними, такими, що порушують його право власності, а також суперечить нормам ЗУ "Про виконавче провадження" та підлягають скасуванню.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 04.02.2026 справа передана на розгляд судді Збаражському О.М.

05.02.2026 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 24.02.2026.

24.02.2026 розгляд скарги не відбувся у зв`язку із відключенням електроенергії в Черняхівському районному суді Житомирської області.

19.03.2026 в судовому засіданні представник скаржника Хільчевський С.О. вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не прибув, про дату, місце та час розгляду скарги повідомлялася належним чином. 23.02.2026 до суду надійшов відзив на скаргу.

Представник АТ «Райффайзен банк Аваль» в судове засідання також не прибув, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком. 24.02.2026 до суду надійшла заява представника АТ «Райффайзен банк Аваль» про розгляд скарги без участі представника банку.

19.03.2026 судом складено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

14.01.2015 постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області відкрито виконавче провадження №45999537 з приводу примусового виконання виконавчого листа №293/1086/13-ц від 13.01.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/7339/86/105560 від 06.03.2007 (а.с.13).

12.09.2017 начальником Черняхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Мирошник Іриною Миколаївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №№45999537 на підставі п.9. ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із надходженням до відділу заяви стягувача про сплату боргу боржником у повному обсязі (а.с.9).

12.09.2017 начальником Черняхівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Мирошник Іриною Миколаївною винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54692266 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 у розмірі 47220,30грн.

Згідно з постановою про стягнення з боржника виконавчого збору від 21.01.2015 ВП №45999537 з ОСОБА_2 стягнуто виконавчий збір в розмірі 48 137,49 грн. на користь відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції. Постанова містить відмітку завірену державним виконавцем, що станом на 12.09.2017 залишок виконавчого збору становить 47220,30 грн. (а.с.11).

12.09.2017 державним виконавцем на ім`я начальника Черняхівського РВ ДВС внесено подання про надання дозволу на виділення в окреме провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору по виконавчому провадженні АСВП 45999537 №293/1086/13-ц від 13.01.2014, яке закінчене на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.10).

09.04.2025 постановою державного виконавця Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) виконавче провадження №54692266 про стягнення виконавчого збору у розмірі 47220,30 грн. повернуто стягувачу (а.с.12).

15.01.2026 представник скаржника ОСОБА_1 звернувся до Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про зняття арештів накладених на майно ОСОБА_2 (а.с.14).

Повідомленням Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.01.2026 ОСОБА_1 відмовлено у знятті арешту з майна ОСОБА_2 (а.с.15).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до п.9 ч.3 статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404).

Відповідно до ст.1 Закону №1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404 передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За змістом пункту 5 частини першої статті 5 Закону №1404 постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, накладення штрафу, про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Законом визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Поряд з цим, статтею 2 Закону №1404 передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною першою та другою статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Суд також зауважує, що норми ст.39 Закону №1404 містять вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження.

Згідно п. 9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За приписами частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Наведена правова норма свідчить на користь висновку, що законодавцем встановлений єдиний алгоритм дій виконавця щодо вирішення питання стягнення виконавчого збору при закінченні виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону, а саме: винесення постанови про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа.

Отже, Закон не дозволяє ані виконувати постанову про стягнення виконавчого збору, прийняту до закінчення виконавчого провадження, як це мало місце у даній справі, ані зазначити про обов`язок боржника сплатити виконавчий збір у постанові про повернення виконавчого документа. Для вирішення цього питання законодавцем чітко врегульовано його процедуру та обмежено її відповідним строком.

Так, предметом оскарження є дії начальника Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ковалевської Марії Вікторівни з приводу відмови у знятті арештів, що накладений на все майно та кошти ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) постановою про відкриття виконавчого провадження №45999537 від 14.01.2015 року виданою державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області, реєстраційні номери обтяження: №23297122 від 21.01.2015 року та №8448209 від 21.01.2015 року.

За обставин даної справи, 12.09.2017 виконавець прийняв рішення про відкриття виконавчого провадження №54692266 по виконанню постанови від 21.01.2015 про стягнення виконавчого збору, строк пред`явлення якої до виконання сплив.

Такий порядок дій державного виконавця та ухвалення рішень прямо суперечить приписам частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ, що є самостійною підставою для визнання цих дій та рішень протиправними, оскільки за концепцією правової держави, якою проголошена Україна відповідно до її Конституції, правове регулювання суспільних відносин стосовно держави, її органів та їх посадових осіб відбувається за принципом - заборонено все, за винятком того, що прямо дозволяється законом.

Варто також відмітити, що виконавчий документ, виданий до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», пред`являється до виконання у строки, встановлені Прикінцевими та перехідними положеннями цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 21.01.2015), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом

У пункті 2 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження») передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 21.01.2015 у ВП № 45999537 є виконавчим документом та з її змісту вбачається, що датою її набрання чинності є 21.01.2015, а строк пред`явлення до виконання 21.01.2016.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження». Згідно з пунктом 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» свідчить про те, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Законом від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Для пункту 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі та можливості застосування норм Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

За таких обставин, суд погоджується з доводами представника ОСОБА_2 , що відповідач діяв у відмінний від встановленого Законом спосіб.

З огляну на встановлені судом обставини справи, дії начальника Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ковалевської Марії Вікторівни з приводу відмови у знятті арештів, що накладений на все майно та кошти ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) постановою про відкриття виконавчого провадження №45999537 від 14.01.2015 року виданою державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області, реєстраційні номери обтяження: №23297122 від 21.01.2015 року та №8448209 від 21.01.2015 року, не відповідають вказаним вимогам Закону, тому арешт на майно ОСОБА_2 підлягає зняттю.

При цьому судом зазначається, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Таким чином, суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

На підставі зазначеного, суд погоджується з твердженням скаржника, що дії державного виконавця щодо винесення постанови від 12.09.2017 про відкриття виконавчого провадження №54692266 за постановою від 21.01.2015 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 в розмірі 47 220,30 грн та про відмову у знятті арештів винесених у виконавчому провадженні №45999537, є протиправними.

Не зняття арешту з майна ОСОБА_2 у цьому виконавчому провадженні саме за обставинами даної справи порушує його права на мирне володіння своїм майном та підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешти з майна боржника.

Вказана позиція узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.07.2022 у справі № 2/00301/806/11, від 01.11.2021 у справі №21/170-08, від 03.11.2021 у справі №161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22.12.2021 у справі №645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).

Окрім того, представником ОСОБА_2 доведено, що ним не пропущено строк для звернення з такою скаргою до суду, що також підтверджується дослідженими судом матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, рішення від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім, та інші доводи сторін не спростовує.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного та зважаючи на те, що на час звернення зі скаргою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно ОСОБА_2 порушується його право власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд задовольняє скаргу в повному обсязі.

Керуючись ст. 258-261, 447-453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність виконуючого обов`язки начальника Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Ковалевської Марії Вікторівни з приводу відмови у знятті арештів, що накладений на все майно та кошти ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) постановою про відкриття виконавчого провадження №45999537 від 14.01.2015 року виданою державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області, реєстраційні номери обтяження: №23297122 від 21.01.2015 року та №8448209 від 21.01.2015 року.

Зобов`язати Житомирський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт, що накладений на майно ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження №45999537 від 14.01.2015 року виданою державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області, реєстраційні номери обтяження: №23297122 від 21.01.2015 року та №8448209 від 21.01.2015 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 24.03.2026.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ