Справа № 369/8783/23
Провадження № 4-с/369/10/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвій І.О.,

за участю секретаря Іларіонова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/8783/23 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ТОВ "Фінансова компанія управління активами" на дії державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області зі скаргоюна дії державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України.

Скаргу мотивувала тим, щона виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №35316311 з примусового виконання виконавчого документу №2-422/2010 виданого 15 грудня 2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 . В рамках зазначеного виконавчого провадження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

31 жовтня 2016 року державним виконавцем, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

29 жовтня 2019 року заборгованість за виконавчим документом №2-422/2010 отриманого 15 грудня 2010 року первісним кредитором (ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ») заборгованість відступлено на підставі договору №UKR-2019-04/ПВ/42 про відступлення права грошової вимоги ТОВ «Фінансова компанія Горизонт», яку в подальшому відступлено ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на підставі договору №53/20 від 10 березня 2020 року.

Отже, належним та кінцевим стягувачем за виконавчим документом №2-422/2010 виданого 15 грудня 2010 року на підставі рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області та відкритого виконавчого провадження №35316311 є ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Проте останній не звертався до суду/державної виконавчої служби із заявою про заміну сторони у зазначеному вище виконавчому документі та виконавчий документ №2-422/2010 повторно стягувачем на виконання передано не було.

10 серпня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у відповіді на звернення було повідомлено, що зобов`язання за виконавчим документом №2-422/2010 від 15 грудня 2010 року виконано в повному обсязі. У стягувача відсутні будь-які майнові вимоги до ОСОБА_1 ..

Також ТОВ «Фінансова компанія управління активами» видано довідку №19292/1 від 10 серпня 2022 року про закриття заборгованості за виконавчим документом №2-422/2010 від 15 грудня 2010 року виданого на підставі рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області та за кредитним договором на підставі Кредитного договору №35570-20/7-1 від 28 вересня 2007 року, яка виникла на підставі договору поруки №12167-20/8-5 від 31 березня 2008 року.

17 жовтня 2022 року отримано відповідь на звернення від Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області відділу примусового виконання рішень за вих. № 22628 від 16 вересня 2022 року в якому повідомлено, що виконавче провадження № 35316311 вилучено та знищено.

Таким чином, як зазначає скаржник, заборгованість за зазначеним вище виконавчим документом виконано у повному обсязі, виконавче провадження № 35316311 знищене, наведений вище виконавчий документ протягом шести років повторно не передавався на виконання до виконавчих органів, арешт накладений державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 35316311 на все майно в тому числі на земельну ділянку №:03:003:5510 не скасовано.

У зв`язку із викладеним вище, 15 грудня 2022 року скаржником направлено заяву до Міністерства юстиції України та управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області про зняття арешту із належного їй майна.

20 січня 2023 року отримано відповідь № 31832/3 від 28 грудня 2022 року від управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області в якій відмовлено у знятті арешту та зазначено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, як зазначає скаржник, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на її майно, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій стягувача, є невиправданим втручання у її право мирно володіти та розпоряджатись своїм майном. На підставі викладеного, скаржник звертається до суду та просить:

-визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо не зняття арешту, накладеного на все рухоме та не рухоме майно в межах виконавчого провадження №35316311, зокрема із земельної ділянки кадастровий №:03:003:5510, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності;

-зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відповідності до ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця вказаного відділу від 21 листопада 2012 року в рамках виконавчого провадження №35316311 (номер запису про обтяження: 13278810).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2026 року провадження у справі за скаргою було відкрито та призначено до розгляду.

Скаржник у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, скаргу підтримала та просила задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, перевіривши матеріали скарги, дослідивши долучені до неї докази, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 464008028 від 12 лютого 2026 року, ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:003:5510, загальною площею 0,6177 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Гореничі.

З вказаної інформаційної довідки вбачається, що на нерухоме майно ОСОБА_1 накладено обтяження, а саме: тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 13278810; зареєстровано: 21.11.2012 за № 13278810 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 0050, м. Київ, вул. Мельникова, 81 літ. А; підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, 35316311, 21.11.2012, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Василевич Т.М.; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: ОСОБА_1 ; обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області; додаткові дані: все майно в межах суми боргу 4 150 327,07 грн.

З відповіді № 22628/3 від 16 вересня 2021 року відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ) на заяву ОСОБА_1 від 23 вересня 2022 року повідомлено, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 35316311 з примусового виконання виконавчого листа № 2-422/2010 виданого 15.12.2010, Києво-Святошинським районним судом Київської області про Стягнути солідарну з ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю "Спецінтертранс" на користь акціонерного банку "Київська Русь" заборгованість в сумі 4 150 327,07 грн., а саме: заборгованість за кредитом в національній валюті (гривні) 119 020 грн., пеню 38 119,48 грн., заборгованість за кредитом в Євро Стор. 1 з 6 261 324,92 Євро, що станоим по курсу НБУ на 15.09.2009 року становить 3 050 029,24 Євро, 97 центів, що станом по курсу НБУ на 15.09.2009 р. становить 527 068,67 грн. 31 жовтня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 28 лютого 2020 року відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органам державної виконавчої служби та приватними виконавцями» матеріали виконавчого провадження № 35316311 знищено.

З відповіді № 31832/3 від 28 грудня 2022 року відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на заяву ОСОБА_1 від 28 листопада 2022 року повідомлено, що у Відділу відсутні законні підстави для зняття арешту з майна боржника та роз`яснено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 15 грудня 2010 року № 2-422/2010, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

На час звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою чинними є норми Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, зокрема у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи-сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини 1 та 2 ст. 49 Закону № 606-XIV).

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частини 1 та 2 ст. 50 Закону № 606-XIV).

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (ч. 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII).

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частини 1 та 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII).

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності» (ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, провадження № 61-26969св18, зазначено, що «повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Крім того, Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (ст. 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV) встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт майна в межах виконавчого провадження за своєю суттю є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів боржника в інтересах забезпечення ефективного захисту прав стягувача та реалізації актів правосуддя.

Отже, арешт майна як спосіб забезпечення реального виконання рішення передбачає накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

У даному випадку судом встановлено, що виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутні, а виконавче провадження № 35316311, в межах якого державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника, на теперішній час знищено за закінченням строку зберігання.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту, накладеного державним виконавцем на майно боржника у виконавчому провадженні, відомості щодо якого відсутні в органу виконавчої служби у зв`язку із знищенням, є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння майном з огляду на відсутність відкритих виконавчих провадженнях на час звернення заявника із вказаною скаргою, відсутність фактичних майнових претензій стягувача.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку про те, що незняття арешту з майна ОСОБА_1 є протиправною бездіяльністю відділі примусового виконання рішень, і порушене право останньої підлягає захисту шляхом зобов`язання відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин та враховуючи відсутність заперечень з боку стягувача, відсутність виконавчих проваджень, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд приходить до висновку про визнання неправомірною бездіяльності відділу примусового виконання рішень щодо незняття арешту з майна заявника, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Викладені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 18, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 447-453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ТОВ "Фінансова компанія управління активами" на дії державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України, задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у не знятті арешту з майна, реєстраційний номер обтяження: 13278810, зареєстрованого 21 листопада 2012 року реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Василевич Т.М. про відкриття виконавчого провадження №35316311, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно в межах суми боргу 4 150 327,07 грн.; власник: ОСОБА_1 ; обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати (зняти) арешт з майна, реєстраційний номер обтяження: 13278810, зареєстрованого 21 листопада 2012 року реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Василевич Т.М. про відкриття виконавчого провадження №35316311, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно в межах суми боргу 4 150 327,07 грн.; власник: ОСОБА_1 ; обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Інна ФІНАГЕЄВА