Справа № 950/2048/24
Номер провадження 2-о/950/16/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Лебедин

12 лютого 2026 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

присяжних Бражніченко С.О., Васильченко І.М.,

при секретарі судового засідання Сивоконь А.І.,

за участю: представника заявника ОСОБА_1 , представника органу опіки та піклування, як заінтересованої особи ОСОБА_2 , заінтересованої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Лебедин заяву ОСОБА_4 про звільнення від виконання обов`язків опікуна, призначення опікуна, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Лебединської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій просив звільнити його від обов`язків опікуна над недієздатною бабою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити ОСОБА_3 опікуном над останньою.

Вимоги ОСОБА_4 мотивовані тим, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15.08.2024 визнано недієздатною його бабу ОСОБА_5 , встановлено над нею опіку та призначено його опікуном останньої. У зв`язку із воєнним станом в державі, загрозою авіаційних ударів, в цілях безпеки 28.07.2025 заявник виїхав за кордон разом зі своєю бабою для подальшого проживання та здійснення обов`язків опікуна. Перебуваючи закордоном, ОСОБА_5 почала вимагати повернення додому у місто Лебедин, проявляючи агресію та наполегливе бажання повернення, але ОСОБА_4 не мав бажання повертатись в України у зв`язку із воєнним станом в країні та в цілях особистої безпеки. У зв`язку із бажанням баби заявник був змушений супроводити останню до кордону із територією України, посадивши до транспорту, а вже в Україні ОСОБА_5 зустрів її син ОСОБА_3 . На даний час заявник продовжує проживати за кордоном та не має бажання повертатись в Україну, у зв`язку із чим й немає можливості здійснювати подальше опікунство над недієздатною ОСОБА_5 , яка вже впродовж тривалого часу проживає разом з ОСОБА_3 , який в свою чергу здійснює догляд за останньою. Тому постало питання про звільнення ОСОБА_4 від обов`язків опікуна недієздатної ОСОБА_5 та призначення її опікуном ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник заявника зазначені вимоги підтримав повністю.

Представник органу опіки та піклування вважає, що заява в частині звільнення ОСОБА_4 від обов`язків опікуна підлягає задоволенню. В іншій частині заявлених вимоги просить відмовити, посилаючись на відсутність висновку про доцільність призначення ОСОБА_3 опікуном над недієздатною ОСОБА_5

ОСОБА_3 вважає заяву обґрунтованою повністю та також, що підлягає задоволенню.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, суд зазначає наступне.

Судовим розглядом установлено, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15.08.2024 визнано недієздатною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено над нею опіку та призначено її опікуном онука - ОСОБА_4 .

В поданій заяві останній зазначає, що на даний час він знаходиться за кордоном, наміру повертатися в Україну не має, а тому не може здійснювати опіку над ОСОБА_5 , яка в свою чергу не бажає знаходитися поза межами своєї домівки. Обов`язки опікуна ОСОБА_5 на даний час фактично здійснює її син - ОСОБА_3 , який впродовж тривалого часу проживає разом з матір`ю та здійснює за нею догляд.

Посилаючись на зазначене, заявник просить звільнити його від покладених на нього обов`язків та призначити недієздатній ОСОБА_5 нового опікуна.

Однак, з такими вимогами суд погодитися не може з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Основний мотив Шепіля А.В. зводиться до того, що він не бажає повертатися в Україну, яка на даний час знаходиться в умовах воєнного стану. Втім такі доводи заявника не свідчать про існування поважних причин, які унеможливлюють виконання опікуном покладених на нього обов`язків щодо недієздатної особи.

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 № 2-рп/2016).

Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

У той же час закон покладає на опікуна обов`язки відносно недієздатної особи, а саме відповідно до статті 67 ЦК України, він зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням; зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Отже, завданням опіки над недієздатним є забезпечення захисту його особистих немайнових і майнових прав та інтересів, задоволення потреб (побутових, медичних), а також управління справами особи, яка через стійкий психічний розлад не здатна усвідомлювати свої дії.

Опікун діє від імені підопічного та зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, забезпечуючи належний догляд конкретної особи - підопічного.

Поважними причинами для звільнення від обов`язків опікуна можуть бути обставини, що унеможливлюють належний догляд, зокрема погіршення стану здоров`я (інвалідність, тяжкі хвороби), похилий вік, зміна майнового стану, проходження військової служби, тощо.

Таких причин ОСОБА_4 у своїй заяві не навів та не надав жодних доказів на їх підтвердження, пославшись фактично лише на своє небажання виконувати покладені на нього рішення суду обов`язки, а тому суд вважає, що підстави для звільнення його від обов`язків опікуна над недієздатною ОСОБА_5 відсутні.

Ухвалюючи рішення, суд також зазначає, що за змістом частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18).

У постанові Верховного Суд від 24.07.2024 у справі №727/597/24 зазначається, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Відсутність висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення особи опікуном є істотним порушенням процедури, оскільки участь цього органу та надання ним письмового висновку для даної категорії справ є обов`язковими.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 300 ЦПК України суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу.

Для вирішення судом питання щодо доцільність призначення ОСОБА_3 опікуном над ОСОБА_5 відповідний висновок органу опіки та піклування наданий не був.

З відповіді та протоколу засідання Опікунської ради при виконавчому комітеті Лебединської міської ради № 8 від 15.08.2025 (а.с. 87, 108-109) встановлено, що рішення за заявою ОСОБА_3 з даного приводу не прийняте.

В той же час представник органу опіки та піклування в судовому засіданні проти призначення ОСОБА_3 опікуном заперечив з огляду на відсутність відповідного висновку та подання про таку доцільність, з чим суд погоджується повністю та вважає, що за наведених обставин останній не може бути призначений опікуном, оскільки не доведено, що призначення ОСОБА_3 для виконання даних обов`язків буде відповідати якнайкращим інтересам недієздатної ОСОБА_5 .

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінивши всі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 300 ЦПК України;

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про звільнення від виконання обов`язків опікуна та призначення опікуна відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 16.02.2026.

Суддя Олександр ЧХАЙЛО

Присяжні: Світлана БРАЖНІЧЕНКО

Ірина ВАСИЛЬЧЕНКО