Справа № 496/7539/24
Провадження № 2/496/1119/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Сурженко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

ТОВ «СВЕА Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № Z06.00301.004534804 від 20.11.2018 року у розмірі 93548 грн 92 к. та понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 20.11.2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z06.00301.004534804, акцептуючи публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті банку: www.ideabank.ua. На підставі договору останньому було надано кредит у сумі 56100 грн, строком на 36 місяців, зі сплатою 22,0% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит у розмірі 56100 грн. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, кредитні кошти не повертає, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на дату подачі позову складає 93548 грн 92 к., з яких: заборгованість за основним боргом - 45913 грн 04 к., заборгованість за відсотками - 19888 грн 64 к., заборгованість за іншими процентними платежами - 27747 грн 24 к.

25.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СВЕА Фінанс» (попередня назва «Росвен Інвест Україна») укладено договір факторингу № 01.02.31/23, у відповідності до умов якого, право грошової вимоги за кредитним договором № Z06.00301.004534804 від 20.11.2018 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та відповідачем, перейшло до ТОВ «ФК «ЕАПБ». Відповідно до реєстру боржників «СВЕА Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 93548 грн 92 к., з яких: заборгованість за основним боргом - 45913 грн 04 к., заборгованість за відсотками - 19888 грн 64 к., заборгованість за іншими процентними платежами - 27747 грн 24 к. Посилаючись на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та нарахованих процентів, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Від представника відповідача адвоката Рева С.Л. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої доводи представник відповідача обґрунтовує тим, що дійсно 20.11.2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого надано кредит у сумі 56100 грн на 36 місяців за процентною ставкою 22%. Згідно з випискою банку від 30.03.2023 року сума платежів, станом на 11.03.2020 року становить 17814,14 грн. В позовній заяві сума боргу відповідача зазначена як 93548,92 грн, яка є незрозумілою для відповідача. На дату передачі прав вимоги, яку саме суму було передано на підставі договору факторингу не зрозуміло. Відсутній детальний розрахунок процентів, пені, за який період та на якій правовій підставі розрахована саме така сума заборгованості. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не можна покласти в основу рішення у справі, оскільки з нього не можливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Представник відповідача посилається на необхідність наявності доказів, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, якими є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Також представник відповідача зазначила, що строк, на який видавався кредит за договором позики від 20.11.2018 року, закінчився 20.11.2021 року, відповідно, кредитор не вправі нараховувати відсотки після спливу визначеного договором строку кредитування.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи, відповідь на відзив не надав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, а від його представника надійшла до суду заява, в якій вона просила розгляд справи проводити за їх відсутності.

Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі N 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі N 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі N 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі N 5026/886/2012 тощо).

Відповідно до рішення єдиного учасника ТОВ «РОСВЕН Інвест Україна» № 1 від 25.03.2024 року змінено назву товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» (а.с. 19 зв.).

25.07.2023 року між ТОВ «СВЕА Фінанс» (попередня назва «Росвен Інвест Україна») (Фактор) та АТ «Ідея Банк» (Клієнт) укладено Договір факторингу № 01.02-31/23 (а.с. 13 зв.-15).

Відповідно до умов договору:

- п. 2.1 Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором;

- п. 2.2 Права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед Клієнтом та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладання цього договору та надсилається Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору.

- п. 4.1 Фактор зобов`язується сплатити Клієнту суму фінансування у розмірі 11963508,00 (одинадцять мільйонів дев`ятсот шістдесят три тисячі п`ятсот вісім) гривень шляхом перерахування 100% вказаної суми на рахунки клієнта протягом 3 банківських днів після отримання Реєстру боржників.

- п. 5.1 Права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора в день підписання відповідного Реєстру боржників, за умови виконання Фактором зобов`язань, передбачених п. 4.1 цього договору.

Згідно Витягу з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 01.02.-31/23 від 25.07.2023 року, до ТОВ «СВЕА Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , за кредитним договором № Z06.00301.004534804 від 20.11.2018 року. Розмір заборгованості складає 93548 грн 92 к., з яких: заборгованість за основним боргом 45913 грн 04 к.; заборгованість за відсотками 19888 грн 64 к.; заборгованість за комісіями 27747 грн 24 к. (а.с. 17-18 зв.).

Виконання умов договору факторингу № 01.02.-31/23 від 25.07.2023 року та перехід права вимоги за кредитними договорами підтверджується платіжною інструкцією № 9217 від 26.07.2023 року, згідно якої ТОВ «СВЕА Фінанс» (попередня назва «Росвен Інвест Україна») сплатило грошові кошти АТ «Ідея Банк» у сумі 11963508,00 грн в якості оплати за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 01.02.-31/23 від 25.07.2023 року (а.с. 19).

Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів наявність права вимоги до ОСОБА_1 , яке перейшло до нього на підставі договору факторингу від 25.07.2023 року.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором.

Як убачається з матеріалів справи 20.11.2018 року ОСОБА_1 підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «Ідея Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «Ідея Банк» у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін). Відповідач беззаперечно підтвердив, що перед укладанням договору ознайомлений у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо надання кредиту та з нормами Закону України «Про споживчий кредит». При обранні послуги з укладення договору страхування підтвердив, що дає свою згоду на укладення договору страхування на зазначених умовах, а саме з наданням кредиту на загальні споживчі цілі (а.с. 83).

Відповідно до договору кредиту та страхування № Z06.00301.004534804 від 20.11.2018 року банк надає позичальнику суму кредиту, яка становить 56100 грн; процентна ставка 21,99% річних, фіксована; строк кредиту - 36 місяців. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 56100 грн на рахунок позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк» та позичальник доручив банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 4867 грн 12 к. Страховий тариф одноразовий 9,50% (а.с. 67-69, 82-80).

На виконання переддоговірних відносин позичальником підписано паспорт споживчого кредиту (Додаток № 1) до договору кредиту та страхування № Z06.00301.004534804 від 20.11.2018 року, в якому зазначені основні умови кредитування. Відповідно Паспорту споживчого кредиту передбачена плата за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,50% щомісячно від початкової суми кредиту (а.с. 71-73).

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в сумі 56100 грн, що підтверджується копією ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту в розмірі 51232 грн 88 к. (з вирахуванням оплати страхового внеску) та випискою з особового рахунку за період з 20.11.2018 року по 25.07.2023 року (а.с. 10, 79).

З матеріалів справи вбачається, що банком на підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості, надано виписку за договором по рахункам, відкритим на ім`я відповідача, за період з 20.11.2018 року по 25.07.2023 рік. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості (а.с. 12 зв.).

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом критично оцінені доводи позивача щодо нарахування простроченої плати за обслуговування кредиту у розмірі 27747 грн 24 к.з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «важати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що: «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, плата (комісія) за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умови договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладені оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі встановлено, що відповідно до п. 1.11 кредитного договору № Z06.00301.004534804 від 20.11.2018 року плата за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та розмірах, визначених згідно з графіком за договором кредиту, що включає в себе: - надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної поти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, тощо. (а.с. 67).

Паспортом споживчого кредиту передбачена плата за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,50% щомісячно від початкової суми кредиту (а.с. 71).

Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості і погодження їх зі споживачем при укладенні вказаного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

За таких обставин, суд вважає, що положення кредитного договору щодо обов`язку відповідача щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за обслуговування кредиту у розмірі 27747 грн 24 к. не підлягають задоволенню.

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 , складену 25.07.2023 року, за період з 20.11.2018 року по 11.03.2020 року, відповідачем сплачено 4529 грн 44 к. (03.04.2020 року 1366 грн 28 к., 03.04.2020 року 862 грн 91 к., 03.04.2020 року 14 грн 96 к., 03.04.2020 року 1447 грн 35 к., 03.04.2020 року 837 грн 94 к.). АТ «Ідея Банк» сплачені відповідачем кошти віднесені безпідставно за обслуговування кредитної заборгованості, відповідно зазначена сума грошових коштів у розмірі 4529 грн 44 к. підлягає списанню з заборгованості за тілом кредиту.

Судом критично оцінені доводи позивача щодо нарахування заборгованості за відсотками у розмірі 19888 грн 64 к.з огляду на наступне.

Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначає, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Відповідно до довідки від 11.01.2022 року № 19 ОСОБА_1 (відповідач) в період з 23 травня 2016 року по 11 січня 2022 року проходив військову службу за контрактом в військовій частині НОМЕР_1 ВМС ЗС України (а.с. 41 зв.).

Відповідно до довідки від 07.12.2024 року № 19 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 42).

Відповідно до довідки від 11.01.2022 року № 21 ОСОБА_1 в період з 09.03.2019 року по 09.07.2019 року та з 07.08.2019 року по 18.10.2019 року безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 43 зв.).

Відповідно до довідки від 14.04.2021 року № 480 ОСОБА_1 в період з 03.06.2020 року по 21.12.2020 року та з 25.01.2021 року по 04.03.2021 року безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 43).

З врахуванням ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проценти за користування кредитом не нараховуються, відповідно заборгованість за відсотками у розмірі 19888 грн 64 к. підлягає списанню.

Враховуючи те, що відповідач не виконує умови кредитного договору, кредитні кошти не повертає, а тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором у розмірі 41383 грн 60 к. з якої: заборгованість за кредитом (45913 грн 04 к. (заборгованість за основним боргом) відняти 4529 грн 44 к. (сплачені грошові кошти віднесені АТ «Ідея Банк» за обслуговування кредитної заборгованості)).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 464 від 15.11.2024 року (а.с. 5 зв.), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2422 грн 40 к., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1071 грн 61 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 41383 грн 60 к. х 2422 грн 40 к./93548 грн 92 к.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст. ст. 526, 634, 1048, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області 02.07.2004 року, РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» (, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6) заборгованість за кредитним договором № Z06.00301.004534804 від 20.11.2018 року у розмірі 41383 грн 60 к., яка складається з заборгованості за основним боргом.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області 02.07.2004 року, РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» (, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6) судовий збір у розмірі 1071 грн 61 к.

В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» до ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 28.01.2026 року.

Суддя Л.О. Пендюра