Справа 749/1184/24
Номер провадження 2-п/749/1/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року Сновський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Чигвінцева М.С.

секретаря Михалевич М.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду м. Сновськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу №749/1184/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з останньої заборгованість за Кредитним договором №29.09.2023-100001095 від 29.09.2023 у розмірі 11292 грн. та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 13.11.2024 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 09.12.2024 задоволено заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі №749/1184/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

Скасовано заочне рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 13.11.2024 року у цивільній справі №749/1184/24.

Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 10.02.2025 року зупинено провадження у справі №749/1184/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.

Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 17.02.2025 року поновлено провадження у справі.

03.03.2025 року ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області зупинено провадження у справі №749/1184/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України.

Наказом голови Щорського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2025 року № 14 «Про здійснення організаційних заходів у зв`язку зі зміною найменування суду» встановлено вважати офіційним найменуванням суду - Сновський районний суд Чернігівської області, з дня державної реєстрації відповідних змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та внесено зміни до відомостей про суд (в частині найменування юридичної особи), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у порядку, визначеному законодавством.

31 грудня 2025 року на запит суду надійшов лист ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1/5449 від 17.12.2025, відповідно якого встановлено, що ОСОБА_1 звільнена з військової служби 31.07.2025 року за сімейними обставинами.

05 січня 2026 року від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, мотивоване тим, що відповідно листа ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача було демобілізовано, тому просить провадження у справі поновити.

Ухвалою судді Сновського районного суду Чернігівської області Чигвінцева М.С. від 06.01.2026 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 25 лютого 2026 року.

23.02.2026 року відповідач надіслала заяву, в якій просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки заборгованість вона повністю погасила, просила стягнути понесені нею судові витрати з позивача

Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 25.02.2026 року оголошено перерву у підготовчому засіданні та витребувано у позивача довідку на підтвердження сплати заборгованості відповідачем.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про закриття провадження у справі у звязку зі сплатою заборгованості та повернення судового збору.

У судове засідання відповідачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, 29.09.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №29.09.2023-100001095, шляхом підписання ОСОБА_1 електронним цифровим підписом Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, яка є невід`ємною частиною цього договору.

За матеріалами справи сторони посилаються на застосування до відповідача положень на ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як на підставу для звільнення відповідача від сплати відсотків за користування грошовими коштами за кредитним договором.

З уточнених позовних вимог вбачається, що позивач зменшив позовні вимоги до відповідача та просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №29.09.2023-100001095 лише за тілом кредиту у розмірі 6000 грн.

З наданої відповідачем до суду заяви вбачається, що остання добровільно погасила повністю заборгованість за кредитним договором, тому просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

На підтвердження цього відповідач надала копію квитанції про сплату 7211,20 грн. (6000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1211,20 грн. 50 відсотків в рахунок понесеного позивачем судового збору) та копію переписки з представником банку, де зазначені реквізити для оплати заборгованості.

Відповідно наданої заяви про закриття провадження у справі, позивач підтверджує, що відповідачем сплачено заборгованість по вищевказаному договору. Крім того, позивачем, на підставі наданих відповідачем документів, вжито заходів спрямованих на виконання пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їхс сімей» та проведено списання процентів за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, позивач стверджує, що станом на дату подання зави, а саме 19.03.2026, відсутній предмет спору між позивачем ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 . З огляду на це, просить закрити провадження у справі згідно п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту другого статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Отже, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від викладеним в постанові від 20.09.2021 у цивільній справі № 638/3792/20.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Таким чином, закриття провадження у справі внаслідок відсутності предмета спору пов`язується з тим, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самим сторонами врегульовані спірні питання. Закриття провадження в справі може з цієї підстави мати місце як за заявою сторони в процесі, так і за відсутності такої.

Натомість закриття провадження в справі внаслідок відмови позивача від позову при певній зовнішній подібності до закриття провадження через відсутність предмета спору пов`язується з іншими підставами та діями: обов`язковою наявністю заяви (вольової дії) позивача; роз`ясненням позивачу процесуальних наслідків його дій; прийняттям судом відмови позивача від позову. Відсутність предмета спору і відмова позивача від позову не є тотожними юридичними фактами, відмова від позову може мати місце з різних причин, а предмет спору при цьому може продовжувати існувати.

Як вбачається із змісту поданої представником позивача заяви між сторонами відсутній предмет спору, оскільки відповідачем повністю погашена заборгованість за кредитним договором.

Право вибору процесуального способу закінчення судового спору з відповідачем, якщо для цього у позивача виникли підстави, належить позивачеві.

Із урахуванням викладеного, суд доходить до висновку про необхідність закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору.

З приводу питання про повернення судового збору, сплаченого позивачем, суд зазначає наступне.

У позивача виникає право на відшкодування йому за рахунок відповідача понесених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, не лише в разі відмови позивача від позову у зв`язку із задоволенням позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову, а й у разі закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, якщо відсутність предмета спору виникла у зв`язку із задоволенням позовних вимог відповідачем. При цьому не має значення, було провадження закрито за клопотанням позивача, відповідача чи з ініціативи суду.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (ч.2 ст. 255 ЦПК України).

Відповідно п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Такої заяви позивачем не надано.

При вирішенні питання про повернення судового збору, суд звертає увагу на доводи відповідача щодо недобросовісної поведінки позивача з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися своїми процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається.

Однак дії позивача свідчать про недобросовісне користування процесуальними правами та спрямовані на отримання необґрунтованої процесуальної вигоди.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем було частково відшкодовано позивачу витрати зі сплати судового збору, а також в повному обсязі погашено заборгованість, що була предметом спору. Про це позивачу було достеменно відомо, однак він не повідомив суд про зазначені обставини.

Натомість позивач подав заяву про залишення позову без розгляду та одночасно просить повернути судовий збір, що фактично призведе до його подвійного відшкодування.

Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір», зокрема статті 7 зазначеного Закону, судовий збір підлягає поверненню лише у випадках, прямо передбачених законом. При цьому застосування таких норм має здійснюватися з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, зокрема принципів добросовісності, розумності та недопущення зловживання процесуальним правами.

Системний аналіз положень законодавства діє підстави для висновку, що повернення судового збору не може мати наслідком безпідставне збагачення особи, тобто отримання нею коштів понад фактично понесені витрати.

У даному випадку позивач вже отримав від відповідача часткове відшкодування витрат зі сплати судового збору, а тому його звернення із заявою про повернення судового збору з державного бюджету фактично спрямоване на повторне отримання тих самих коштів.

Така поведінка суперечить не лише меті інституту судового збору, але й загальним засадам цивільного законодавства, закріпленим, зокрема у статті 1212 ЦК України, відповідно до якої особа не може набути майно або зберегти його у себе без достатньої правової підстави.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу слід повернути з державного бюджету сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., як того вимагає ст. 142 ЦПК України, та з позивача на користь відповідача слід стягнути неправомірно сплачений частково судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

З приводи заявленої вимоги про стягнення з позивача судові витрати, понесені відповідачем, суд зазначає наступне.

Відповідач може вимагати відшкодування витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, якщо провадження закрито через необґрунтовані дії позивача. Про це нагадав Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 521/3011/18.

Отже, відповідно до положень процесуального законодавства, відповідач має право на відшкодування понесених ним судових витрат у разі закриття провадження у справі, зокрема якщо таке закриття зумовлене необґрунтованими діями позивача.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що після пред`явлення позову відповідач фактично задовольнила заявлені позовні вимоги. Така поведінка свідчить про визнання обґрунтованості позовних вимог та підтверджує, що звернення позивача до суду було зумовлене необхідністю захисту порушеного права.

У зв`язку з цим закриття провадження у справі відбулося не внаслідок необґрунтованих дій позивача, а у зв`язку з добровільним виконанням відповідачем заявлених вимог після звернення до суду, що зумовило відсутність предмета спору.

За таких обставин відсутні правові підстави для покладення на позивача обов`язку з відшкодування судових витрат відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 44, 255-257, 260, 261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - закрити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ) судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. згідно платіжної інструкції №СЦ00013515 від 21.08.2024 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) безпідставно сплачену частину судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М. С. Чигвінцев