ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/271/25Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р.
Провадження № 22-ц/817/66/26 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Дідух М.Є.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ємець Артема Юрійовича на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Іваницьким О.Р. у цивільній справі №599/271/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки Skoda Octavia, 2010 року випуску, а також стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частини вартості вказаного автомобіля.

Позов обґрунтовано тим, що з 20 липня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого 18 травня 2023 року ними було придбано вищевказаний транспортний засіб. Після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо поділу даного автомобіля.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2025 року позов задоволено.

Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 транспортний засіб марки Skoda Octavia, 2010 року випуску, об`ємом 1598 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу Skoda Octavia, 2010 року випуску, об`ємом 1598 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , в розмірі 149 002 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судові витрати: 1211,20 грн сплаченого судового збору; 10 178 грн витрат за проведення експертизи; 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ємець А.Ю. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача частку вартості автомобіля згідно висновку про ринкову вартість майна від 3 вересня 2025 року, складеного ПП Тернопільське експертно-консультаційне бюро та боргу за договором позики. Вказує, що рішення ухвалене з порушенням процесуальних норм, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача, викладені у заяві про визнання доказу неналежним, не розглянув подане клопотання.

Зазначає, що ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 8 квітня 2025 року у справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу з питання визначення дійсної ринкової вартості автомобіля Skoda Octavia, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 , а за неможливості ринкової вартості подібного транспортного засобу. При цьому, під час проведення експертизи експерт Тернопільського відділення КНДІСЕ звертався до суду з клопотанням від 16 червня 2025 року про організацію огляду транспортного засобу на 25 червня 2025 року, однак це клопотання судом не розглядалося, учасники справи для його розгляду не викликалися, а про наявність клопотання відповідач і його представник дізналися лише після ознайомлення з висновком експерта, оскільки документ не був відсканований у підсистему «Електронний суд».

Крім цього, суд першої інстанції проігнорував вимоги абзацу 2 пункту 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, відповідно до яких визначення вартості КТЗ без особистого огляду експертом можливе лише за рішенням органу (особи), який призначив експертизу, із належним обґрунтуванням неможливості надання об`єкта на огляд. Оскільки експертизу призначив суд, саме суд мав постановити відповідну ухвалу про можливість проведення оцінки без огляду, чого зроблено не було.

Взятий судом до уваги висновок експерта, виконаний без огляду, не дає відповіді на поставлені судом питання, оскільки фактично не визначає ринкову вартість конкретного автомобіля у його фактичному стані, а зводиться до розрахунку середньої ціни пропозиції на ринку для схожих моделей, що, на переконання скаржника, не є тотожним виконанню судового завдання.

Суд першої інстанції безпідставно проігнорував наданий відповідачем звіт про оцінку вартості автомобіля, складений за результатами фактичного огляду, який є більш повним та об`єктивним доказом.

Також зазначає, що судом встановлено придбання спірного автомобіля частково за позичені кошти, тому при поділі майна необхідно враховувати не лише ринкову вартість, а й залишок непогашеного боргу як спільне зобов`язання подружжя, пропорційно врахувавши його при визначенні компенсації.

У відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Булава О.П. просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Вказує, що взятий до уваги судом висновок експерта стосується саме спірного транспортного засобу, а тому є належним доказом. Подане експертом клопотання стосувалося повідомлення про дату і час огляду (25 червня 2025 року) для забезпечення присутності володільця, і дозволу суду на проведення огляду для цього не вимагалося. Дане клопотання про огляд було надіслано учасникам рекомендованим відправленням, яке, за даними витягу з сайту Укрпошти, вручено одержувачу 20 червня 2025 року.

Висновок судового експерта і звіт про оцінку мають різну юридичну силу, оскільки судова експертиза призначена ухвалою суду, експерт попереджений про кримінальну відповідальність, тоді як оцінка подана з ініціативи відповідача й оцінювач не попереджався про кримінальну відповідальність.

Спірний автомобіль придбано в травні 2023 року за 8000 доларів США, що за курсом 36,57 грн/дол. становить 292 560 грн, і ця сума є близькою до визначеної експертизою середньої ринкової ціни (298 003 грн), однак істотно відрізняється від вартості за звітом оцінки (154 656 грн).

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність зменшення компенсації з урахуванням позикових коштів, у відзиві зазначено, що суд першої інстанції встановив факт позики, однак, оскільки на момент розгляду справи позичені кошти не повернуто, суд дійшов правильного висновку про неможливість врахування цієї суми при поділі майна.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Ємець А.Ю., який доводи апеляційної скарги підтримав, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Булави О.П., який проти задоволення апеляційної скарги заперечив, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини справи.

20 липня 2022 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1

18 травня 2023 року сторони придбали автомобіль Skoda Octavia, 2010 року випуску, об`ємом 1598 см.куб., який зареєстрований за ОСОБА_1 .

Рішенням Кременецького районного суду від 04 листопада 2024 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 4 липня 2025 року № 325/25-22, середня ринкова ціна автомобіля Skoda Octavia, 2010 року випуску, об`ємом 1598 см.куб. на час проведення експертизи становить 298 003 грн.

Вказана експертиза проводилася на підставі ухвали Зборівського районного суду від 8 квітня 2025 року у даній справі.

Експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за надання завідомо неправдивого висновку та відмову надати висновок.

Із Звіту про оцінку майна від 5 вересня 2025 року, складеного ПП Тернопільське експертно-консультаційне бюро вартість транспортного засобу Skoda Octavia, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 становить 154 656,00 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спірний автомобіль набуто сторонами у період шлюбу, а тому він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Обраний судом першої інстанції спосіб поділу залишення транспортного засобу у користуванні та володінні відповідача зі стягненням на користь позивачки грошової компенсації вартості 1/2 частини відповідає змісту заявлених позовних вимог та вимогам закону.

Визначаючи розмір компенсації за належну позивачці 1/2 частку вартості спірного транспортного засобу, суд першої інстанції вірно врахував вартість, визначену у висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи (№ 325/25-22 від 04 липня 2025 року), якою встановлено середню ринкову ціну автомобіля станом на час проведення експертизи у сумі 298 003 грн, та обґрунтовано стягнув 149 002 грн компенсації.

Вказаний висновок складено на підставі ухвали суду першої інстанції про призначення судової експертизи, у межах поставлених судом питань та з дотриманням процесуального порядку її проведення. Експерт є спеціалістом відповідної установи, був належним чином попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

В той же час, наданий відповідачем висновок про ринкову вартість майна, складений ПП Тернопільське експертно-консультаційне бюро не відповідає вимогам ч.5 ст. 106 ЦПК України, зокрема, у ньому не зазначено про те, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Мета оцінки у вказаному висновку зазначена для прийняття управлінських рішень.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про перевагу висновку судової експертизи як доказу, отриманого в межах судового доручення з дотриманням процесуальних гарантій та відповідальністю експерта, над звітом про оцінку, складеним поза межами судового провадження з ініціативи сторони без дотримання вимог ст. 106 ЦПК України.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо неналежності (недопустимості) висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи з огляду на наступне.

Експертиза призначалася ухвалою суду з метою встановлення дійсної (ринкової) вартості транспортного засобу або, у разі неможливості, вартості подібного за своїми характеристиками транспортного засобу.

Висновком експерта від 4 липня 2025 року № 325/25-22 визначено середню ринкову ціну автомобіля на час проведення експертизи у сумі 298 003 грн.

Також із вказаного Висновку (пункт 11) вбачається, що супровідним листом Тернопільського відділення КНІДСЕ від 16 червня 2025 року №867/496-4-25/22 учасникам справи рекомендованим відправленням №27 надіслано клопотання від 16 червня 2025 року про огляд колісного транспортного засобу на 25 червня 2025 року. Клопотання про огляд не задоволено, огляд колісного транспортного засобу не відбувся. ОСОБА_1 в телефонному режимі на запит експерта повідомив про своє перебування на службі у ЗСУ.

Наведене свідчить, що експертом були вжиті заходи для організації огляду транспортного засобу, однак об`єкт дослідження для огляду фактично надано не було, у зв`язку з чим експерт здійснив оцінку за наявними матеріалами справи та відкритими ринковими даними.

Посилання в апеляційній скарзі на абзац другий пункту 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів колегія суддів оцінює як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Відсутність огляду в конкретній ситуації зумовила неможливість встановлення індивідуального технічного стану автомобіля з точністю, однак не виключила можливості визначення ринкової вартості подібного транспортного засобу, що прямо відповідає альтернативному питанню, поставленому судом при призначенні експертизи.

Посилання в апеляційній скарзі на акт виконаних робіт і рахунок із зазначенням орієнтовної вартості ремонту не дають підстав вважати, що суд неправильно визначив розмір компенсації. Ці документи лише містять перелік робіт і розрахунок їх вартості, однак не підтверджують фактичного виконання ремонту та його оплати (відсутні платіжні документи), а також не доводять, що саме вказані несправності об`єктивно зменшують ринкову вартість автомобіля до того рівня, який зазначається стороною відповідача.

Крім того, самі по собі витрати на утримання та експлуатацію транспортного засобу, який перебуває у фактичному користуванні однієї зі сторін, не є автоматичною підставою для зменшення грошової компенсації іншій стороні без належного доказування відповідних обставин.

Щодо вимоги зменшити розмір компенсації на суму непогашеної позики, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у цій справі предметом позову є поділ спільного майна та стягнення компенсації вартості частки, а не вирішення спору про розподіл боргових зобов`язань перед третьою особою.

При цьому, матеріали справи не містять належних відомостей про розмір залишку заборгованості за договором позики станом на час розгляду справи, так само як і даних про її погашення (зокрема, про здійснені платежі та їх розмір), що унеможливлює визначення суми, яка могла б бути врахована при розрахунку компенсації.

Оскільки в межах заявлених позовних вимог вирішується питання поділу майна та визначення грошової компенсації, підстав для зменшення її розміру на суму позики колегія суддів не вбачає.

Взаєморозрахунки за такими зобов`язаннями можуть бути врегульовані сторонами у встановленому законом порядку, зокрема шляхом пред`явлення окремих вимог (у тому числі регресних) за наявності правових підстав.

Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ємець Артема Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2026 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.