Провадження № 2/641/1187/2026 Справа № 641/9706/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Чайка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Шумейко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/9706/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» через систему Електронний суд звернулося до Слобідського районного суду міста Харкова з позовною заявою, в якій просило стягнути суму заборгованості за кредитним договором № -358322 від 01.06.2021 в загальному розмірі 12 123,86 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.06.2021 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» було укладено договір № -358322 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 грошові кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 вказала в особистому кабінеті як банківську картку, на яку ТОВ «Кошельок» повинен перерахувати кошти згідно договору № -358322 від 01.06.2021 року. Однак, відповідач не виконала свої зобов`язання за укладеним договором, не повернула кредит та не сплатила проценти, у зв`язку з чим, станом на момент звернення до суду у відповідача за Договором № -358322 від 01.06.2021 року наявна заборгованість в загальному розмірі 12 123,86 грн. Враховуючи не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 16.12.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

03.02.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що позивачем не надано доказів, які підтверджують факт укладення кредитного договору та відповідно досягнення згоди щодо істотних його умов. Щодо розміру нарахованих позивачем відсотків зазначила, що він є несправедливим та не відповідає вимогам ЗУ «Захист прав споживачів». Крім цього, вказала що розмір витрат на правову допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та витраченим адвокатом часом.

На виконання ухвали суду від 16.12.2025 року АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію про те, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ). Також надано виписку по зазначеному рахунку, з якого вбачається зарахування грошових коштів в сумі 5 000 грн. 01.06.2021 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи містить його заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, з урахування доводів викладених у відзиві, в задоволенні позову просила відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.06.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» було укладено договір № -358322 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі Договір), на умовах строковості, зворотності, платності, за яким ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі.

Зазначений договір укладено згідно статей 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про споживче кредитування», Правил надання позики на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок».

Однак, відповідач не виконала свої зобов`язання за укладеним договором, не повернула кредит та не сплатила проценти, у зв`язку з чим, станом на момент звернення до суду у неї за Договором № -358322 від 01.06.2021 року наявна заборгованість в загальному розмірі 12 123,86 грн., з яких: 4 099 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 8 024,86 грн. - заборгованість за відсотками за користування позикою.

Правила надання позики на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (далі - Правила) визначають порядок і умови надання товариством грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. На офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (https://koshelok.ua/ru/yuridicheskayainformacziya/) у вільному доступі для всіх клієнтів Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок», розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення.

Крім того на веб-сайті ТОВ «Кошельок» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.

Відповідно до правил надання кредитів, Клієнт заповнює заявку на отримання кредиту на сайті, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. У заявці клієнт зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні дані про себе, які необхідні для прийняття кредитодавцем рішення про подальше надання кредиту клієнту. Клієнт несе особисту відповідальність за правильність та достовірність даних зазначені під час укладання договору.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Частиною 3 статті 11 Закону визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор - 8635 -, для підписання кредитного договору № -358322 від 01.06.2021 року, шляхом направлення Позичальнику на номер телефону НОМЕР_3 (вказаного Позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті) електронного повідомлення СМС-повідомлення, що підтверджується візуальною формою послідовності дій Клієнта, щодо укладення електронного Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № -358322 від 01.06.2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті Кредитодавця, яка знаходиться в додатках до даного позову.

Відповідно до вищенаведеного, обґрунтованим є посилання позивача, що без отримання SMS- повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання SMS повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» та ОСОБА_1 не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу.

Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах:

- сума кредиту, становить 5000 грн. ( п. 1.1. договору, р. 3., паспорту кредиту);

- початковий строк кредитування, становить 14 днів ( п. 2.1. договору, р. 3., р. 4 паспорту кредиту, п. 1. графіку розрахунків);

- дисконтна відсоткова ставка, становить 1,39% на добу за початковий строк кредитування (Лояльний період) визначений п. 3.6. п. 3.7. п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків);

- базова процентна ставка, становить 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків).

Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 24 червня 2021 року до 21 вересня 2021 року, за ставкою 2,2% на добу.

ТОВ «Кошельок» свої зобов`язання за договором виконало належним чином, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 5 000 гривень шляхом перерахування на банківську картку, зазначену відповідачем під час реєстрації в особистому кабінеті.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Щодо заперечень відповідача стосовно неукладення нею вищевказаного кредитного договору, суд зазначає наступне.

В підписаному сторонами договорі відповідачем ОСОБА_1 вказані особисті анкетні дані, зокрема, дата народження, серія та номер паспорта, РНОКПП, номер телефону.

На підтвердження надання кредитних коштів, позивач надав довідку, з якої вбачається, що на виконання кредитного договору від 01.06.021 року позивачем здійснено переказ коштів у розмірі 5 000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_4 належність якої саме відповідачу ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а також зображення відповідача ОСОБА_1 з документом що посвідчує її особу при проходженні процедури ідентифікації при укладенні кредитного договору.

Таким чином, оскільки в процесі розгляду справи та дослідженні доказів встановлено, що саме відповідача ОСОБА_1 було ідентифіковано як позичальника при укладенні кредитного договору та що саме на її картку було здійснено переказ коштів позивачем, суд вважає, що позивачем доведено факт укладення договору на надання грошових коштів відповідачу.

Відтак, позивач довів належними та достатніми доказами, що зазначена заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору позики.

Вирішуючи питання щодо правомірності та розміру заявлених до стягнення процентів, суд виходить з такого.

Відповідно до умов договору, початковий строк кредитування становив 23 дні, протягом яких застосовувалася дисконтна процентна ставка у розмірі 1,39 % на добу. Крім того, умовами договору (п. 3.6-3.7) передбачено продовження строку користування кредитом на 90 днів із застосуванням базової процентної ставки у розмірі 2,2 % на добу.

Відповідач є споживачем фінансових послуг, а отже на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування» та принципи захисту слабшої сторони договору. Суд враховує, що процентна ставка у розмірі 2,2 % на добу еквівалентна понад 800 % річних, що значно перевищує середньоринкові показники та призводить до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків сторін.

Нарахування процентів у такому розмірі за продовжений строк користування кредитом фактично призводить до стягнення з відповідача суми, яка більш ніж удвічі перевищує тіло кредиту, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленими у Цивільному кодексі України.

Суд також враховує, що продовження строку кредитування відбулося без вчинення відповідачем активних дій, а автоматична пролонгація договору у споживчих правовідносинах підлягає особливо ретельній оцінці на предмет дотримання балансу інтересів сторін.

Дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено пролонгацію вищезазначеного кредитного договору та відповідно правомірність нарахування відсотків понад узгоджений сторонами період - 23 дні, а отже заявлена до стягнення сума процентів у розмірі 8 024,86 грн. є надмірною та такою, що не відповідає правовій природі плати за користування кредитом, а фактично виконує каральну функцію.

Нарахування відсотків поза межами строку дії договору є безпідставними, тому суд не вбачає підстав для стягнення відсотків нарахованих після 23.06.2021 року.

Таким чином, заборгованість за відсотками за користування позикою становить 1 598,5 грн. з розрахунку: 5 000 грн. (сума наданого кредиту) * 1,39% * 23 дні = 1 598,5 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № -358322 від 01.06.2021 року саме в розмірі 5 697,5 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 4 099 грн., заборгованість за відсотками за користування позикою - 1 598,5 грн., з огляду на погоджені сторонами умови кредитування, з урахуванням тіла кредиту, розміру відсоткової ставки за кожен день прострочення та періоду кредитування.

Відомостей щодо погашення відповідачем у добровільному порядку нарахованої заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме про те, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» підлягає заборгованість за кредитним договором № -358322 від 01.06.2021 року саме в розмірі 5 697,5 грн.

Стосовно вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд відмічає, що, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 за №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Боттацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання правової допомоги від 10.02.2025 № б/н, укладений між ТОВ «Кошельок» та адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери», додаток до договору, а саме опис наданих послуг на суму 10 000 грн.

При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що представник позивача не був присутнім в судовому засіданні, спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише зі складення позовної заяви, підготовки та друку необхідних документів.

Отже, суд приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи. Тож, керуючись принципами співмірності, справедливості та верховенства права, заявлена позивачем вартість таких витрат підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 3 000 грн., саме така сума, на думку суду, буде обґрунтованою та відповідати принципу розумності, є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та витраченим часом.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1 138,5грн. з розрахунку: 5 697,5 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х100%/12 123,86 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 47 % задоволених позовних вимог; 2 422,40 грн (ставка судового збору) х 47%/100% = 1 138,5 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 263 - 265, 268, 272, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» заборгованість за кредитним договором від 01.06.2021 року № -358322 в загальному розмірі 5 697,5 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 138,5 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн., всього на суму 9 836 (дев`ять тисяч вісімсот тридцять шість) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок», , місцезнаходження за адресою: Київська область, с. Чайки, вул. Антонова, 8А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 23.02.2026 року.

Суддя І.В.Чайка