Справа № 484/6647/25
Провадження № 2/484/243/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Маржиної Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

02.12.2025 року ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 10 852 грн. 71 к., мотивуючи тим, що 17.12.2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу VOLKSWAGEN CADDY, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та транспортного засобу ВАЗ 21053, державний номер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент пригоди була застрахована у позивача за полісом № АР-2308252. На виконання умов зазначеного договору та на підставі заяви про виплату страхового відшкодування, позивачем було проведено огляд пошкодженого майна та визначено розмір шкоди. Позивач прийняв рішення про відшкодування шкоди власнику ВАЗ 21053 та здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 21 705 грн. 41 к., з урахуванням вирахування франшизи в сумі 2 500 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що при укладенні електронного поліса № АР-2308252 відповідач самостійно вказав недостовірні відомості щодо типу транспортного засобу. Зокрема, було застосовано коригуючий коефіцієнт К1=1,18 як для легкого автомобіля, тоді як згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY відноситься до типу «Вантажний фургон В», для якого передбачено коефіцієнт К1=2. Відповідно до п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі здійснення виплати за договором, у якому було застосовано менший коефіцієнт, ніж передбачено законом, особа, відповідальна за шкоду, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого відшкодування. Оскільки відповідач не здійснив оплату в добровільному порядку, позивач на підставі права регресу просить стягнути з відповідача 50% від виплаченої суми, що становить 10 852 грн. 71 к., а також штрафні санкції, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 300 грн. та судовий збір.

Ухвалою суду від 03.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 25.12.2025 року. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів.

Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі; відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Ухвалою суду від 25.12.2025 року відкладено розгляд справи на 23.01.2026 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача.

Ухвалою суду від 23.01.2026 року відкладено розгляд справи на 20.02.2026 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача.

Сторони про місце, день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, на підтвердження чого наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу з розпискою про одержання від відповідача та довідка про доставку електронного документу позивачу.

Сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань, доказів тощо.

Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17.12.2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу VOLKSWAGEN CADDY, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_3 , водієм якого був ОСОБА_1 та транспортного засобу ВАЗ 21053, державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_4 , що підтверджується постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.01.2022 року у справі №484/41/22, яка набрала законної сили 04.02.2022 року. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу VOLKSWAGEN CADDY, державний номер НОМЕР_1 , на момент настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР-2308252.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Спеціальним законом, що регулює дані правовідносини, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативноправовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було проведено врегулювання страхового випадку та обчислено розмір страхового відшкодування відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону № 1961-IV Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Враховуючи матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування позивачем шкоди третій особі за полісом страхування №АР-2308252 у зв`язку з пошкодженнями внаслідок ДТП транспортного засобу ВАЗ 21053, державний номер НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_4 . За полісом страхування №АР-2308252 було передбачено суму франшизи (за ризиком нанесенню шкоди майну третіх осіб - 2.500 грн.), яку було утримано з кінцевого розміру страхового відшкодування до виплати. Належний кінцевий розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи до виплати склав 21 705 грн.41 к.

Судом підтверджено, що на виконання умов договору страхування та на підставі заяви про виплату, позивач перерахував потерпілій особі страхове відшкодування в сумі 21 705 грн. 41 к., що підтверджується долученими до позовної заяви платіжними документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 17.3 ст. 17 Закону № 1961-IV при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Відповідно до п. 7.1. ст. 7 Закону № 1961-IV Розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону.

Відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг № 3631 від 31.08.2017 Про затвердження змін до Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з 07.02.2018 року наявна можливість укладати договір обов`язкового страхування автоцивільної відповідальності в електронному вигляді.

Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 9 липня 2010 року № 566 Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 квітня 2019 року № 538) (надалі - Розпорядження) - страховики повинні застосовувати базовий страховий платіж та коригуючі коефіцієнти (крім коригуючого коефіцієнта бонус-малус) в розмірах, затверджених цим розпорядженням. Відповідно до Розпорядження було визначено коригуючі коефіцієнти та їх розміри під час укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також зазначеним розпорядженням визначено порядок визначення коригуючого коефіцієнта. Крім того аналогічні коригуючі коефіцієнти та порядок їх застосування були затверджені і Постановою Правління Національного банку України №108 від 30.05.2022 року Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі - Постанова).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач самостійно, без участі представників позивача, уклав електронний поліс №АР-2308252 щодо транспортного засобу VOLKSWAGEN CADDY, державний номер НОМЕР_1 . При цьому в полісі було невірно зазначено тип транспортного засобу (коефіцієнт К1) та застосовано значення 1,18.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ таблиці «Коригуючі коефіцієнти...» Розпорядження Нацкомфінпослуг № 566 (у редакції № 538) та Постанови Правління НБУ № 108 від 30.05.2022, коефіцієнт 1,18 застосовується для легкових автомобілів з об`ємом двигуна 2001-3000 куб. см.

Однак, згідно зі Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , автомобіль VOLKSWAGEN CADDY відноситься до типу «Вантажний фургон В» з повною масою 2000 кг та вантажопідйомністю 594 кг. Для вантажних автомобілів вантажопідйомністю до 2 тонн (включно) пп. 1 п. 4 розділу І вищевказаної таблиці Розпорядження передбачено коригуючий коефіцієнт К1=2.

Таким чином, судом встановлено, що у полісі №АР-2308252 було застосовано коригуючий коефіцієнт 1,18 замість передбаченого чинним законодавством коефіцієнта 2, тобто у значно меншому розмірі.

Відповідно до ст.38 -1 Закону № 1961-IV передбачено відповідальність за порушення умов страхування, зокрема, п. 38 -1.1. у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, а також здійснення виплати страхового відшкодування, керуючись положеннями п. 38 -1.1 ст.38 -1 Закону № 1961-IV, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» з відповідача необхідно стягнути компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі: 21.705,41 грн. - 50% = 10.852,71 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, пені та трьох відсотків річних, розрахунок яких позивач просить здійснити з дати подання позову до суду до дати ухвалення рішення, суд приходить до наступних висновків.

Позивач обґрунтовує вказані вимоги тим, що подання позовної заяви є першим пред`явленням вимоги у розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України, а отже, з наступного дня після подання позову боржник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, що є підставою для застосування санкцій, передбачених ст. 536, 549 та 625 ЦК України.

Проте, оцінюючи такі вимоги, суд враховує положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, боржник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Крім того, зазначеною нормою встановлено, що неустойка та інші платежі, нарахування яких передбачено за прострочення виконання зобов`язань, нараховані включно з 24 лютого 2022 року, підлягають списанню. Оскільки позивач пов`язує виникнення права на нарахування штрафних санкцій за ст. 625 ЦК України та пені з датою подання даного позову 02.12.2025 року, тобто в період дії воєнного стану, суд зазначає, що в силу вищевказаних імперативних приписів закону у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій (інфляційних втрат, пені та трьох відсотків річних) слід відмовити.

Отже, судом встановлено, що відповідач добровільно суму шкоди не сплачує.

З будь-якими заявами відповідач до позивача не звертався, причин несплати суми шкоди не пояснював.

В силу вимог ст.ст. 12, 81ЦПКУкраїни кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування вимог позивача.

За таких обставин, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність правових підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у порядку регресу, в сумі 10 852 грн 71 к. Однак, враховуючи відмову у задоволені позовної вимоги щодо стягнення інфляційних втрат, пені та трьох відсотків річних, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Крім того, за змістом ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності; розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Тому суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано копію договору про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025 року, копію попереднього (орієнтовного розрахунку суми судових витрат на правову допомогу, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копію доавіреності № 2025/Ю/5.

Враховуючи вищевикладене, складність справи, ціну позову, тривалість витраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, в сумі 7 300 грн. слід зменшити до 1 000 грн., а тому зазначену суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.

За таких обставин відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати: на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 грн та по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 к.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2,5,10-13,77-80,89,259,263-265, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг", , суму виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу у сумі 10 852 (десять тисяч вісімсот п`ятдесят дві) грн. 71 к.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг", , судовий збір у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 к. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн, а всього 3 422 (три тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 к.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторони:

Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг", , адреса: вул. Васильківська, 14, м. Київ, 03040.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення виготовлено 20 лютого 2026 року.

СУДДЯ: