Справа № 638/4555/26
Провадження № 2/638/6147/26
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2026 року м. Харків

Суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Щепіхіна В. В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя про поділ спільного майна подружжя, в якій позивач просить:

1)визнати земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :15:001:1023; однокімнатну квартиру, загальною площею 24,9 кв.м., та житловою площею 22,5 кв.м., яка находиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 01); однокімнатну квартиру, загальною площею 32,6 кв.м., та житловою площею 30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 239677675); майнові права, обов?язки та право вимоги на однокімнатну квартиру, загальною площею проектною площею - 23,28 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; майнові права, обов?язки та право вимоги на однокімнатну квартиру, загальною проектною площею - 29,16 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; майнові права, обов?язки та право вимоги на однокімнатну квартиру загальною проектною площею 24,54 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 об?єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

2)визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :15:001:1023;

3)визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 32,6 кв.м., та житловою площею 30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 239677675);

4)визнати за ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 24,9 кв.м., та житловою площею 22,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 01);

5)стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 сплаченого забезпечувального платежу у розмірі 299 802,58 відповідно до Попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна № K.A.179 від 02.08.2021 року щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , та складає 149 901,29 грн.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими заявник звертається до суду для захисту, а також дотримання ним вимог, передбачених статтями 175 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд доходить висновку про залишення заяви без руху, оскільки вона подана без дотримання вимог статей 175 ЦПК України.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову.

Відповідно до пунктів 2, 9 частини 1 статті 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року (з наступними змінами і доповненнями), вартість спірного майна у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, визначається за погодженням сторін, а при його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за якою майно може бути продане в даному населеному пункті або місцевості. За таких обставин ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна, поняття якої є за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майном, яке може оцінюватися, вважаються об`єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід`ємні частини), об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості, машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, у тому числі об`єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності;

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (право володіння, розпорядження, користування), спеціальне майнове право на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та право вимоги.

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Відповідно до абз. 6 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні`Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 затверджено «Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

У пунктах 15, 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Пунктами 50-55 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Так, відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

У п. 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що звіт про оцінку майна складається в електронній та паперовій формі, якщо складання звіту про оцінку майна в паперовій формі передбачено нормативно-правовими актами з оцінки майна або договором на проведення оцінки майна, та може складатися в повній або стислій формі.

Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 затверджено «Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», з урахуванням вимог Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», яким визначено загальні засади.

Згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється ознайомлення з об`єктом оцінки.

Пунктом 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом з цим, відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Крім того, статтею 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

З огляду на викладене, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №168/828/16-ц також зазначається, що за змістом статей 12, 33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює оспорювання в судовому порядку такого звіту. Тягар доказування вартості майна несуть позивачі.

Позивачем на підтвердження вартості земельної ділянки АДРЕСА_8 надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 11.06.2025 року; житлового будинку за адресою: АДРЕСА_9 довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 11.06.2025 року; квартири за адресою: АДРЕСА_2 довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 11.06.2025 року; квартири за адресою: АДРЕСА_3 довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 10.06.2025 року, однак належним доказом, який може підтвердити вартість спірного майна, є саме звіт про оцінку майна, який підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно.

Крім цього, суд зазначає, що за приписами абз. 3 п. 2 розділу ІV Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом Фонду державного майна України 17.05.2018 № 658, строк дії звіту про оцінку не може перевищувати шість місяців з дати оцінки, що зазначається в такому звіті.

Позивачем до позовної заяви долучені довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості від 10 червня 2025 року, від 10 червня 2025 року, від 11 червня 2025 року, від 11 червня 2025 року, а з позовом до суду позивач звернувся 09 березня 2026 року, тобто, більше ніж через 8 місяців після проведення оцінки спірного майна.

Таким чином, долучені позивачем до позовної заяви довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості не містять інформації про вартість земельної ділянки АДРЕСА_8 ; житлового будинку за адресою: АДРЕСА_9 ; квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; квартири за адресою: АДРЕСА_3 , станом на дату звернення до суду з позовними вимогами.

Таким чином, для правильного визначення ціни позову позивачу необхідно провести оцінку нерухомого майна, а саме: земельної ділянки АДРЕСА_8 ; житлового будинку за адресою: АДРЕСА_9 ; квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; квартири за адресою: АДРЕСА_3 , звернувшись до відповідного експерта (оцінщика) та надавши суду звіт про оцінку майна та майнових прав щодо об`єктів, розташованих за адресами: АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_5 .

Також, позивачу необхідно уточнити з яких саме позовних вимог складається ціна позову.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

В прохальній частині позову позивачем не кокретизовано, яким чином необхідно здійснити поділ майнових прав, обов?язків та прав вимоги на однокімнатну квартиру, загальною проектною площею - 29,16 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ; на однокімнатну квартиру загальною проектною площею 24,54 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Також, суд звертає увагу, що згідно з вимогами статті 635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Про необхідність та обов`язковість нотаріального посвідчення угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів наголошує і стаття 55 Закону України «Про нотаріат».

Так, відповідно до вимог статей 635, 657 ЦКУ попередній договір купівлі-продажу квартири має бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням, оскільки основний договір укладається у формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням, а попередній договір укладається у формі, встановлений для основного договору.

Правова норма статті 220 ЦКУ застерігає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Посвідчення попереднього договору відноситься до компетенції нотаріусів (ст. 34 Закон України «Про нотаріат») та консульських установ (ст. 38 Закон України «Про нотаріат»). Посадові особи органів місцевого самоврядування не вправі посвідчувати попередній договір.

До позовної заяви долучені копії попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна № К.А.179 від 02.08.2021 року; попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна № N.А.57 від 02.08.2021 року; попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна № К.А.-181 від 15.09.2021 року, які нотаріально не посвідчені.

Суд пропонує позивачу надати нотаріально посвідчені копії вказаних договорів.

Вказані вище недоліки перешкоджають відкриттю провадження у справі і підлягають усуненню.

Відповідно до статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, позовну заяву потрібно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків протягом п`яти днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог ухвали у встановлений строк, вказані недоліки не будуть усунуті, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність усунення встановлених судом недоліків позовної заяви у строк не більше 5 днів з дня вручення даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог суду у встановлений термін, заява буде вважатися неподаною і повернена позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Щепіхіна