ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року м. Чернівці Справа № 719/1025/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Сарган Ю.В.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 29 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Луців О.В., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 19350 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за сумою кредиту, 13850 грн заборгованість за сумою відсотків, 500 грн заборгованість за комісією, та понесених судових витрат.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувало тим, що 02 жовтня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №5232228, який підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором (електронним підписом) і був надісланий на номер мобільного телефону позичальника. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, перерахувавши відповідачу грошові кошти в розмірі 5000 грн.

27 грудня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги №87-МЛ, за яким останнє отримало належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором №5232228 від 10 жовтня 2022 року.

Станом на день звернення до суду відповідач свої зобов`язання перед кредитором не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Провадження №22-ц/822/480/26

Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 29 грудня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням сторона позивача оскаржила його, подавши апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Наводить обставини, викладені в позовній заяві, й зазначає, що відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір №5232228 від 02.10.2022 року.

Вказувало, що всі документи знаходяться в особистому кабінеті позичальниці, з якими вона була ознайомлена на момент укладення договору, погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами Договору в цілому та підтверджує, що вона: ознайомлена, погоджується з усіма визначеннями умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору.

На підтвердження надання відповідачу кредиту позивач подав копію платіжного доручення №83832244 від 02.10.2022 року, з якого слідує, що ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача ОСОБА_1 на кредитний рахунок №414949*93, кредитні кошти в сумі 5000 грн, у дорученні вказано номер транзакції, сума транзакції, дата проведення транзакції та номер картки, на яку перераховані кошти, де, зокрема, сума транзакції збігається з сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції з датою укладеного договору та зазначено частково номер картки, на яку перераховані кошти, який збігається з реквізитами платіжної банківської картки, вказаної в п. 2.1 Договору.

Крім іншого, апелянт стверджує, що йому невідомий повний номер картки, як і первісному кредитору. Повний номер картки вводиться позичальником та автоматично зашифровується і зберігається у самій платіжній системі, через яку

здійснюються платежі.

Окремо, з метою визначення банку емітента платіжної картки, зазначений у зашифрованому вигляді, позивач скористався загальнодоступним сервісом РаySpace Magazine (сервіс визначення банку за номером картки) URL: https://psm7.com/uk/bin-card для визначення банку емітента за BIN картки. З цього слідує, що кредитний рахунок № НОМЕР_1 відкритий та обслуговується в АТ КБ «ПриватБанк».

Вважає, що при звернені з позовом стороною позивача було надано всі належні та допустимі докази на підтвердження мотивів позову, у зв`язку із чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.

Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

В силу ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав, що оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, прийшов висновку, що матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують факт підписання Кредитного договору №5232228 від 02.10.2022 року ОСОБА_1 та виконання первісними кредиторами ТОВ «Мілоан» умов Кредитного договору №5232228 від 02.10.2022 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок саме відповідача, внаслідок чого відсутні підстави для спростовання презумпції відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин.

При цьому, наданий розрахунок заборгованості сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за Кредитним договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останньою кредитних коштів відповідно до договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом товариства, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції наведеним вище вимогам закону не відповідає, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2022 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит №5232228, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 5000 грн, строком на 100 днів і складається з пільгового (10 днів - завершується 12.10.2022 року) і поточного (90 днів - завершується 10.01.2023 року) періодів (п.1.1.-1.3.2. Договору).

Згідно з умовами пункту 1.5.1 Договору комісія за надання кредиту: 500 грн, яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Відповідно до п.1.5.2, 1.5.3 Договору проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 500 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13500 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.

В пункті 2.1. Договору обумовлено, що кредит надається позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1.

Згідно із пунктом 2.4.1 Договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п. 1.4 договору.

Пунктом 6.1. Договору визначено, що цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Відповідно до пункту 6.2. Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SМS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником товариству через сайт товариства, мобільний додаток, месенджери або у SМS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SМS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд товариства направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником товариству.

Укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (пункти 6.4., 6.5. Договору).

З довідки про ідентифікацію вбачається, що акцепт договору позичальником здійснено підписання у формі одноразового ідентифікатора Z13582, надісланого позичальнику 02.10.2022 року о 1:11, на номер телефону НОМЕР_3 (а.с.13).

У відповідності до графіку платежів за договором про споживчий кредит 5232228 від 02.10.2022 року, що є додатком №1 до вказаного Договору, загальна вартість кредиту складає 19500 грн, крім того, сторонами погоджено аналогічні умови в паспорті споживчого кредиту, що є додатком №2 до вказаного Договору (а.с.11/зворот-12/зворот).

Платіжним дорученням №83832244 від 02.10.2022 року підтверджується переказ коштів ТОВ «Мілоан» у розмірі 5000 грн на картку 414949*93, отримувач ОСОБА_1 (а.с.15).

Згідно розрахунків заборгованості за кредитним договором №5232228 вбачається, що за період з 02.10.2022 року по 10.01.2023 року сума боргу складає 19350 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за сумою кредиту, 13850 грн заборгованість за сумою відсотків, 500 грн заборгованість за комісією (а.с.15/зворот-17).

27.12.2022 року між ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №87-МЛ, відповідно до умов якого на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с.17-21/зворот).

27.12.2022 року між ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підписано акт приймання-передачі реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №87-МЛ від 27.12.2022 року (а.с.25).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №87-МЛ від 27.12.2022, сформованого 10.07.2025, до реєстру боржників включено, в тому числі, кредитний договір №5232228 від 12.10.2022 року, укладений з ОСОБА_1 (а.с.26).

Платіжною інструкцією підтверджується перерахування ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» ТОВ «Мілоан» коштів в рахунок оплати за договором відступлення права вимоги 87-МЛ від 27.12.2022 (а.с.25/зворот).

Згідно листа №20.1.0.0.0/7-260216/95241-БТ від 21.02.2026 року АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали апеляційного суду повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку було зараховано кошти на суму 5000 грн за період з 02.10.2022 - 02.10.2022 року, призначення «виплата займу Мілоан» (а.с.97).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

В силу статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України)

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Матеріалами справи підтверджується, що 02.10.2022 року між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про споживчий кредит №5232228, для укладення якого відповідачка подала відповідну анкету-заяву на кредит на веб-сайті ТОВ «Мілоан», в якій вказала свої персональні дані, зокрема прізвище, ім`я, по-батькові, дату народження, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу реєстрації та місце фактичного проживання, номер мобільного телефону та адресу електронної пошти. Отже, ідентифікація клієнта була проведена належним чином. Після чого ТОВ «Мілоан» надіслало позичальнику за допомогою засобів зв`язку (номером телефону) одноразовий ідентифікатор, який і було використано для підтвердження підписання кредитного договору.

З наявного алгоритму укладення кредитного договору слідує, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

На підтвердження укладення електронного кредитного договору позивач надав суду довідку про ідентифікацію, відповідно до якої 02.10.2022 року на номер телефону НОМЕР_5 було відправлено одноразовий ідентифікатор Z13582.

Таким чином договір про надання кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та відповідачем не був би укладений.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, не доведено, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20.

Відтак, кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді, підписаного відповідачем за допомогою одноразового паролю - ідентифікатора, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».

Факт перерахування грошових коштів в сумі 5000 грн за договором №5232228 підтверджується платіжним дорученням 83832244 від 02.10.2022 року, яке містить дані отримувача грошових коштів, РНОКПП, суму кредиту, номер кредитного договору й рахунку, та є належним доказом, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в цій частині помилковими.

Крім того, наведене підтверджується й листом АТ КБ «ПриватБанк», про що зазначалося в постанові.

Апеляційний суд також звертає увагу й на те, що 10 червня 2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у ЗУ «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування».

Положення ч.1, 2, 5 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності ЗУ «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, вказаний Закон передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

За таких обставин, включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 500 грн, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідачки, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Доказів того, що вказаний картковий рахунок не належить відповідачці або що грошові кошти фактично не були нею отримані, матеріали справи не містять та відповідачкою наведені вище обставини не спростовані.

З огляду на свободу договору, яка передбачена статтями 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування, а також передбачили право кредитора нарахувати у цей період відсотки у визначеному договором розмірі.

Таким чином, відповідачка вчинила активні дії, що свідчать про її волевиявлення на укладення договору на запропонованих умовах. Договір містить усі істотні умови, укладені з дотриманням вимог законодавства щодо електронної форми правочину, а тому є дійсними та обов`язковими до виконання.

З наданої позивачем відомості про нарахування та погашення, а також виписки з особового рахунку за кредитним договором №5232228 від 02.10.2022 року слідує, що заборгованість ОСОБА_1 перед первісним кредитором склала 19350 грн.

Доказів погашення заборгованості за кредитним договором суду не надано, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

За встановлених обставин справи та вимог закону апеляційний суд доходить висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 19350 грн, що складається із 5000 грн заборгованість за сумою кредиту, 13850 грн заборгованість за сумою відсотків, 500 грн заборгованість за комісією за видачу кредиту.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення свідчать про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).

Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн, а також за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач у позовній заяві просив стягнути на його користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, 3 ст.133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.4-6 ст. 137 ЦПК України).

Як передбачено ч.2, 3, 8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна та інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підтвердження розміру понесених в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу було надано:

- договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі адвоката Усенка М.І., в якому сторони узгодили розмір гонорару в сумі 8000 грн (а.с.29/зворот);

- акт №Д/3234 надання послуг від 20.08.2025 року, відповідно до якого сторонами підтверджено факт надання Адвокатським об`єднанням «Апологет» та прийняття клієнтом послуг відповідно до положень укладеного ними договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року. Виконавцем надано клієнту, а клієнтом прийнято послуги згідно договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року: боржник ОСОБА_1 , кредитний договір №5232228 від 02.10.2022. Сума наданих послуг відповідно до договору складає 8000 грн. Опис виконаної роботи вказано у деталізованому описі до акту (а.с.30/зворот);

- детальний опис наданих послуг до акту №Д/3234 від 20.08.2025 року: усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - 30 хв; ознайомлення з матеріалами кредитної справи - 2 год; погодження правової позиції клієнта у справі - 30 хв; складення позовної заяви з урахування правової позиції клієнта - 3:30 год; подання заяви до суду від імені клієнта - 1 шт, всього 6:30 год (а.с.31).

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21);

- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).

Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2024 року у cправі №910/615/14 (№910/5042/22), від 26 вересня 2024 року у cправі № 910/11903/23, від 25 січня 2025 року у справі №369/849/18 та від 17.12.2025 року у справі №944/1035/24.

З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів бере до уваги норми ч.4 ст.137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), звертає увагу, що складення позовної заяви включає в себе як ознайомлення з матеріалами справи, так і погодження правової позиції, а тому час, витрачений адвокатом на виконання обумовлених робіт у кількості 6 год 30 хв, є завищеним, а необхідним та достатнім є 3 год 30 хв, а тому з урахуванням викладеного, значення справи для сторін в сукупності із розумністю та справедливістю, суд апеляційної інстанції вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2500 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.

Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 29 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит №5232228 від 02.10.2022 року у розмірі 19350 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6056 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк