ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року

м. Харків

справа № 629/766/24

провадження № 22-ц/818/706/26

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Муренченко С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Директор ПДВ «ХПМК 244» Антіпов В.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 липня 2025 року в складі судді Ткаченко О.А.

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Директора ПДВ «ХПМК 244» ОСОБА_2 про стягнення витрат на покрівлю столярки.

Позовна заява мотивована тим, що у 2023 році йому стало відомо, що столярний цех-244 продано директором ОСОБА_2 . Даний цех орендував його син ОСОБА_3 , який помер.

Зазначив, що за життя ОСОБА_3 неодноразово здійснював ремонт покрівлі цеху за рахунок орендної плати, зокрема, витрачено на ремонт 118 000,00 грн.

Просив стягнути кошти, які витратив його син ОСОБА_3 на покрівлю столярки в розмірі 118 000,00 грн на користь ОСОБА_1 для його онуків ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_2 .

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не прийняв спадщину після сина, однак у нього є двоє рідних онуків і він піклується про них. Зазначив, що судом безпідставно відмовлено у допиті свідків.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.01.2018 між ТДВ «ХПМК-244» в особі генерального директора Антипова В.П. та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди нежитлового приміщення столярного цеху, розташованого за адресою вул. Червонопартизанська, 55 (71/2).

Пунктом 2.2. цього договору передбачений обов`язок орендодавця ТДВ «ХПК-244» проводити, у разі необхідності, капітальний ремонт приміщення, що орендується, або ж відшкодувати орендареві витрати за його виконання при попередньому узгодженні кошторису (а.с.32).

30.06.2018 ОСОБА_3 звернувся з заявою до директора ТДВ «ХПМК-244» Антипова В.П. про розірвання договору оренди з 01.07.2018 в зв`язку з відсутністю обсягу робіт (а.с.31).

Згідно довідки ТОВ «ХПМК-244» про нарахування, оплату та заборгованість з орендної плати виробничого приміщення від 14.06.2023, заборгованість з орендної плати орендаря ОСОБА_3 станом на 01.01.2019 становила 29760 грн, яка утворилася за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, 01.01.201731.12.2017, 01.01.2018-31.06.2018, та станом на 01.06.2023 розмір заборгованості не змінився (а.с.33,47).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 (а.с.30).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно зі статтею 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Належними сторонами в цивільному процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. При цьому, належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, неналежними сторонами у справі є ті особи, які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку.

Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Разом із тим, суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

При цьому слід ураховувати, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Тобто, якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги (особа, права якої не порушені та не оспорені), суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 25 жовтня 2022 року у справі № 607/14378/21 (провадження № 61-5246св22).

У пункті 114 постанови Великої Палати верховного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити».

Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього.

Матеріали справи свідчать та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Між тим, ОСОБА_1 не прийняв спадщину після свого сина ОСОБА_3 , а прийняла його дружина та відповідно його діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилання ОСОБА_1 на те, що в діє в інтересах своїх онуків, є безпідставними, позивач не наділений таким правом, оскільки він не є законним представником дітей. В свою чергу, на момент звернення з даним позовом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був повнолітнім.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що за життя ОСОБА_3 не звертався до суду відповідним позовом, з такими вимогами також не звертались і спадкоємці ОСОБА_3 .

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку позивач ОСОБА_1 не є правонаступником прав та обов`язків ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим позивач не довів порушення його прав чи безпосереднього інтересу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, з урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріуса щодо прийняття спадщини за заповітом.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина