Справа № 477/1132/25
УХВАЛА

"18" лютого 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Булкат М.С.,

за участю секретаря судового засідання Багрін І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування в особі Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, про позбавленн батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2025 року Орган опіки та піклування в особі Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

Ухвалою судді Вітовського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю за зареєстрованим місцем проживання відповідачки, а саме до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

10 листопада 2025 року на адресу Вознесенського міськрайонного суду надійшли вищевказані матеріали цивільної справи.

02 грудня 2025 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи Служби у справах дітей Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області.

03 грудня 2025 року по справі проведено підготовче засідання та перенесено в зв`язку із неявкою відповідачки ОСОБА_1 на 17 грудня 2025 року.

17 грудня 2025 року в судове засідання сторони не з`явились. Підготовче судове засідання закрито ухвалою суду. Судове засідання призначено на 28 січня 2026 року.

У судове засідання, призначене на 28 січня 2026 року, сторони не з`явилися, про причини неявки суд не поінформували. Судом ухвалено відкласти розгляд справи на 18 лютого 2025 року о 10:30 годині.

В судове засідання позивач Орган опіки та піклування в особі Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області не з`явився, проте надав заяву про розгляд без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_1 повторно не з`явилася, належним чином повідомлена.

В судове засідання третя особа Служба у справах дітей Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області не з`явилася, проте надала заяву про розгляд без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6, 8 ст.128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч.5 ст. 130 ЦПК України).

Згідно п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан.

Згідно із статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який суд може застосувати у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У частині четвертій статті 19 СК України визначено, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Сімейного кодексу України під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обов`язковою. Така участь не має формального характеру, оскільки саме на цей орган покладено спеціальні повноваження щодо захисту прав та інтересів дитини.

Згідно з частиною п`ятою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини та батьків, а також інших документів, що стосуються справи. При цьому зміст зазначеної норми у системному зв`язку з принципом найкращих інтересів дитини свідчить про те, що участь органу опіки та піклування має бути активною та спрямованою на всебічне з`ясування обставин справи.

У даній справі представник органу опіки та піклування жодного разу в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Натомість до суду подавалися заяви про розгляд справи за його відсутності.

Разом із тим, враховуючи імперативні вимоги частини четвертої статті 19 СК України, а також характер спору, що безпосередньо стосується фундаментальних прав дитини, така процесуальна поведінка органу опіки та піклування не узгоджується з покладеним на нього обов`язком забезпечити належний захист прав та інтересів дитини.

Правова позиція Верховного Суду неодноразово зводиться до того, що у справах щодо позбавлення батьківських прав суд зобов`язаний перевірити, чи забезпечено реальну участь органу опіки та піклування, а також надати оцінку його висновку з точки зору повноти, обґрунтованості та відповідності інтересам дитини. Верховний Суд наголошує, що висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим для суду, однак має бути предметом належної оцінки, а його відсутність або формальний характер може свідчити про неповне з`ясування обставин справи.

Крім того, у своїх рішеннях Верховний Суд послідовно підкреслює, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і може застосовуватися лише за умови доведення свідомого та винного ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також за умови, що такий захід відповідає найкращим інтересам дитини та є пропорційним втручанням у сімейне життя.

Європейський суд з прав людини у справах, що стосуються втручання держави у сімейне життя (зокрема щодо розірвання сімейних зв`язків), виходить із того, що такі заходи становлять серйозне втручання у право, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та повинні бути «необхідними у демократичному суспільстві», переслідувати легітимну мету і бути пропорційними поставленій цілі. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що розірвання сімейних зв`язків можливе лише за виняткових обставин, коли подальше збереження таких зв`язків завдає шкоди інтересам дитини, а державні органи повинні вживати заходів, спрямованих на збереження та відновлення сім`ї, якщо це можливо.

Таким чином, у справах про позбавлення батьківських прав суд повинен діяти з особливою обачністю, забезпечуючи баланс між правами батьків і найкращими інтересами дитини, а також перевіряти, чи вичерпано менш суворі заходи впливу.

З огляду на викладене, формальне обмеження участі органу опіки та піклування лише поданням заяв про розгляд справи без його участі не відповідає змісту та цілям частини четвертої статті 19 СК України, оскільки не забезпечує належного процесуального захисту прав та інтересів дитини у справі такої категорії. Участь цього органу має бути реальною, змістовною та спрямованою на всебічне з`ясування обставин справи, що особливо важливо з огляду на винятковий характер позбавлення батьківських прав як крайнього заходу впливу.

З огляду на те, що орган опіки та піклування у даній справі виступає позивачем, на нього покладаються всі процесуальні обов`язки сторони у справі.

Як убачається з матеріалів справи, представник позивача органу опіки та піклування будучи належним чином повідомленим про час та місце судових засідань, повторно в судове засідання не з`явився, при цьому його явка визнавалася судом обов`язковою з огляду на характер спору та необхідність надання пояснень щодо підстав заявлених вимог.

Подання заяв про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування не усуває обов`язку забезпечити належне процесуальне представництво інтересів дитини, оскільки саме на цей орган покладено спеціальну функцію захисту прав та інтересів малолітньої (неповнолітньої) особи.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Саме сторони визначають обсяг і характер своїх вимог та доводів, подають докази та обґрунтовують їх перед судом.

Суд не вправі перебирати на себе функції сторони у справі, у тому числі щодо доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням того, що у справах щодо позбавлення батьківських прав суд зобов`язаний забезпечити повне та всебічне з`ясування обставин справи, а участь органу опіки та піклування є не формальною, а змістовною гарантією захисту найкращих інтересів дитини, неявка позивача перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Правовий аналіз наведених вище норм процесуального права свідчить про те, що суд залишає позов без розгляду в разі повторної неявки позивача, який належним чином повідомлений про розгляд справи, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Також судом встановлено, що у провадженні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області перебувала цивільна справа за позовом Органу опіки та піклування Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Прибужанівської сільської ради, ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей.

У зазначеній справі позовну заяву було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання за умови належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Таким чином, суд констатує, що процесуальна поведінка позивача у даній справі не є поодиноким випадком, а свідчить про систематичне невиконання процесуальних обов`язків сторони, передбачених ЦПК України.

Така процесуальна поведінка свідчить про неналежну реалізацію органом опіки та піклування своїх представницьких повноважень у суді та фактично нівелює мету звернення до суду в інтересах дітей.

З огляду на положення статті 44 ЦПК України щодо обов`язку добросовісного користування процесуальними правами та недопустимості зловживання ними, а також беручи до уваги характер спору, який стосується фундаментальних прав та інтересів малолітніх дітей, така поведінка органу опіки та піклування не відповідає покладеним на нього функціям щодо належного та ефективного захисту прав дитини.

Систематична неявка представника позивача у судові засідання фактично унеможливлює розгляд справи по суті та суперечить принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, який має пріоритетне значення у справах даної категорії.

При цьому саме в разі подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності і лише в тому разі, якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд може визнати явку позивача обов`язковою та викликати його у судове засідання.

У зв`язку з вказаними обставинами, які перешкоджають розгляду справи, суд визнав явку позивача/представника позивача в судове засідання обов`язковою. Незважаючи на це, позивач в судові засідання 03 грудня 2025 року, 17 грудня 2025 року, 28 січня 2026 року не з`явився (матеріали справи містять докази щодо належного повідомлення про час та місце розгляду справи, необхідності явки в судове засідання).

Відповідно до статті 2 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд зобов`язаний забезпечити розгляд справи упродовж розумного строку.

Безпідставна повторна неявка позивача унеможливлює ефективний розгляд справи та суперечить принципу розумності строків судового провадження.

Разом з тим, ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Таким чином, з огляду на неприбуття позивача чи його представника в судове засідання повторно (визнана судом явка обов`язковою), неповідомлення про причини неприбуття до суду та неможливість розгляду справи в зв`язку з неявкою позивача чи його представника, позов підлягає залишенню без розгляду.

Суд наголошує, що залишення позову без розгляду не позбавляє орган опіки та піклування права повторно звернутися до суду з відповідним позовом за умови належного здійснення процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 2,12,13,43,44,128,130,131,257 ЦПК України, ст. ст. 19, 150,164,165 СК України суд

ПОСТАНОВИВ

Позов Органу опіки та піклування в особі Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя М. С. Булкат