Справа № 570/6479/25
провадження № 2/570/715/2026
У Х в а л а

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2026 року

Суддя Рівненського районного суду Рівненської області Кушнір Н.В., дослідивши матеріали цивільної справи за позовомОСОБА_1 до Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

покликаючись на відмову нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, представник позивача адвокат Неллі Штогун у поданій до суду 12 грудня 2025 року позовній заяві просить визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 3,23 умовних кадастрових гектари у колективній власності пайового сільськогосподарського підприємства "Нове життя" згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0053379 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Рівненського Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2025 року відкрите загальне позовне провадження і призначене підготовче судове засідання на 08 січня 2026 року.

Оскільки позовна заява не оплачена судовим збором та подана без додержання вимог, викладених у ст.177 ЦПК України, 02 лютого 2026 року воназалишена без руху та наданий позивачу 5-денний строк на усунення недоліків.

12 лютого 2026 року від представника позивача адвоката Неллі Штогун до суду надійшла заява про усунення недоліків, у якій вона підтвердила факт повернення судового збору з Державного бюджету у розмірі 1 211 грн. 20 коп., сплаченого за цією ж квитанцією від 03.07.2025, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 29.12.2025. Зазначає, що вищевказана ухвала суду виконана не була, оскільки позивач не зверталася із заявою про повернення судового збору та не надавала свої банківські реквізити. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 02.02.2026 представник позивача надала суду оригінал первісної квитанції про сплату судового збору від 03.07.2025.

Згідно з ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Ст.129 Конституції України закріплює основні засади судочинства, що є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України, яким встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ч.1 ст.4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Згідно з методичними рекомендаціями щодо заповнення інформації про сплату судового збору у обліково-статистичних картках у комп`ютерній програмі "Д-3", дані про підтвердження оплати (повернення) судового збору надходять до комп`ютерної програми "Д-3" в автоматичному режимі. Під час надходження таких записів виконується автоматичне поєднання записів про оплату (повернення) судового збору, які зазначаються в обліково-статистичних картках із записами підтверджень про оплату (повернення) судового збору, які надійшли з казначейства.

Перед початком розгляду справи відповідальна особа суду повинна перевірити наявність в обліково-статистичних картках підтвердження оплати.

Виконання зазначених норм здійснюється у зв`язку з контролем за зарахуванням судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України для унеможливлення неправомірного використання одних і тих самих платіжних документів про сплату судового збору декілька разів.

Надана представником позивача квитанція №57360936SB від 03.07.2025 була долучена до цивільної справи №570/3211/25, до якої вона була приєднана.

У постанові від 13 лютого 2019 року у справі №1540/3297/18 Верховний Суд звернув увагу, що певний час редакція частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачала таке право, що якщо сума судового збору підлягала поверненню у зв`язку із залишенням позову без розгляду, але не була повернута, до повторно поданого позову додається первісний документ про сплату судового збору (друге речення цієї норми закону). Проте Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» це речення було виключене з цієї норми (підпункт 4 пункт 4 цього Закону) і станом на час ухвалення оскаржуваних у цій справі судових рішень стаття 6 Закону України «Про судовий збір» передбачала, що за повторно подані позови, що раніше були залишені без розгляду, судовий збір сплачується на загальних підставах.

Таке законодавче визначення передбачає, що на час вчинення процесуальної дії позивач, коли подає повторно позовну заяву, повинен сплати судовий збір за її розгляд і не може використовувати первісний документ про сплату цього платежу, доданий до іншої позовної заяви, яку суд повернув. Запроваджене законодавче нововведення не обмежує і не порушує прав позивача в частині обов`язку нести додаткові майнові витрати у зв`язку зі звернення до суду, оскільки за законом такий позивач має право на повернення суми судового збору, сплаченого за подання первісної позовної заяви, яка була залишена без розгляду.

Таким чином, оскільки судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп. зарахований у справі №570/3211/25, неправомірне використання одного і того самого документа про сплату судового збору повторно є недопустимим.

Відповідно до ч.11, 13 ст.187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

П.8 ст.257 ЦПК України зобов`язує суд залишити позов без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не був сплачений судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Оскільки у встановлений строк позивач недоліки не усунув, не виконав вимог ухвали суду про залишення позову без руху, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом. Залишення заяви без розгляду не порушує право позивача на судовий захист, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.257 ЦПК України залишення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду з тією ж позовною заявою.

На підставі наведеного, керуючись ч.13 ст.187 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

залишити без розгляду цивільний позовОСОБА_1 до Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Кушнір Н.В.