№ 2/207/1255/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про передачу справи за підсудністю

02 лютого 2026 року м. Кам`янське

Південний районний суд міста Кам`янського у складі головуючого судді Юрченко І.М., вирішуючи питання про відкриття провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2025 року до Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

27 листопада 2025 року ухвалою суду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було передано за підсудністю до Південного районного суду міста Кам`янського.

Згідно матеріалів цивільної справи та ухвали Шевченківського районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року, дану цивільну справу передано на розгляд Південного районного суд міста Кам`янського за відсутністю законних підстав для розгляду цієї справи Південним районним судом міста Кам`янського.

Ознайомившись із поданою позовною заявою, суд встановив, що зазначена позовна заява не підсудна Південному районному суду міста Кам`янського з огляду на наступне.

Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.

Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.

Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Кожен місцевий суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Частинами 1 та 2 статті 378 ЦПК України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Суд зауважує, що суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Відповідно до частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Положення частини 1 статті 27 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням саме зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення. Використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня, окрім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

За положеннями частини 8 статті 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру і на підставі частини 3 статті 11 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр» при здійсненні судочинства має доступ до інформації Реєстру в обсязі, необхідному для ідентифікації учасників судового процесу.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр» Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших праві свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр використовується, зокрема, для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України суду звернувся з запитом до Єдиного державного демографічного реєстру з метою встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачки ОСОБА_1 .

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: АДРЕСА_1 , що за територіальною підсудністю відноситься до Шевченківського районного суду міста Дніпра.

Отже, враховуючи, що зареєстрованим місцем проживання відповідачки є місто Костянтинівка Донецької області, та виходячи із правил підсудності, встановлених ст.27 ЦПК України, вказана позовна заява підсудна Шевченківському районному суду міста Дніпра.

Разом з цим рішенням Вищої ради правосуддя від10 жовтня 2024 року № 2994/0/15-24 змінено з 21 жовтня 2024 року територіальну підсудність судових справ Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Шевченківського районного суду міста Дніпра, оскільки Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області припинив роботу у зв`язку з військовими діями.

Виходячи із загального правила підсудності, визначеного частиною 1 статті 27 ЦПК України, та зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, належною територіальною юрисдикцією (підсудністю) даної справи є Шевченківський районний суд міста Дніпра.

Також матеріали справи містять відповідь щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери № 2026766 від 20.11.2025 про місце фактичного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що в Південному районі міста Кам`янського.

Відповідно до частини 1статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

У постанові від 29 липня 2019 року у справі № 409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО (внутрішньо переміщена особа), то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування (правовий висновок про що викладено у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 607/5535/22, провадження № 61-17499св23).

Проте, як зазначено, таке право звернення до суду за місцем проживання як внутрішньо переміщеної особи, передбачено у разі, якщо особа має статус позивача, у цій справі ОСОБА_2 є відповідачем, тому, вказані положення в цьому випадку не розповсюджуються, оскільки як зазначено вище, застосуванню підлягають правила підсудності, передбачені частиною 1 статті 27 ЦПК України.

Така ж правова позиція була висловлена Дніпровським апеляційним судом в постанові від 09 липня 2025 року № 186/963/24, відповідно до якої Дніпровський апеляційний суд скасував рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2025 року як таке, що прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції та цивільну справу номер 186/963/24 за позовною заявою Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направив за територіальною підсудністю до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області. При цьому Дніпровський апеляційний суд чітко вказав на те, що право звернення до суду за місцем проживання як внутрішньо переміщеної особи, передбачено у разі, якщо особа має статус позивача, а на відповідача вказані положення не розповсюджуються, оскільки як зазначено вище, застосуванню підлягають правила підсудності, передбачені частиною 1 статті 27 ЦПК України.

Частинами 1 та 2 статті 378 ЦПК України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

При цьому слід також зазначити, що згідно з положеннями Закону №1706-VII, Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509, процес видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасового окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, стосується виключно самої внутрішньо переміщеної особи та уповноваженого органу. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку у заяві про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зазначаються відомості про зареєстроване місце проживання та адреса фактичного проживання, повідомлена цією особою. Зазначена інформація має облікове значення.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 №646, якщо інформація про внутрішньо переміщену особу вноситься до бази даних уперше, автоматично формується унікальний номер запису, який відображається в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка), згідно з додатком до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509.

Враховуючи форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначеної у додатку 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в ній зазначаються прізвище, ім`я, по батькові особи; дата і місце народження; стать; серія, номер (у разі наявності), дата видачі паспорта громадянина України, ким і коли виданий/дані про документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини; відомості про законного представника, що супроводжує малолітню дитину, недієздатну особу або особу, дієздатність якої обмежена; зареєстроване місце проживання; фактичне місце проживання/перебування.

Таким чином, в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи йде розмежування зареєстрованого місця проживання та фактичного місця проживання.

Відповідно до ч.9 ст.187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Отже, враховуючи, що зареєстрованим місцем проживання відповідачки є місто Костянтинівка Донецької області, та виходячи із правил підсудності, встановлених ст.27 ЦПК України, вказана позовна заява підсудна Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від10 жовтня 2024 року № 2994/0/15-24 змінено з 21 жовтня 2024 року територіальну підсудність судових справ Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Шевченківського районного суду міста Дніпра.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач не зареєстрований в Південному районі міста Кам`янського, а відоме місце реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , вважаю за необхідне направити позовну заяву за підсудністю за місцем реєстрації відповідача, з урахуванням зміни підсудності справ Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області до Шевченківського районного суду міста Дніпра, за місцем реєстрації відповідача відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин вважаю, що дана справа не підсудна Південному районному суду міста Кам`янського, в зв`язку з чим її необхідно надіслати за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Дніпра.

Керуючись ст. ст. 27, 31,187, 258, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передати на розгляд до Шевченківського районного суду міста Дніпра до територіальної юрисдикції якого належить справа.

Роз`яснити позивачу, що передача справи, з підстав зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя І.М. Юрченко