Справа № 344/1897/25
Провадження № 22-з/4808/17/26
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Василишин Л.В.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вінтоняка Назарія Михайловича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року,

у с т а н о в и в:

31 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області рішенням від 26 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнив частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнав за позивачем ОСОБА_1 право власності на

земельну ділянку, кадастровий номер :23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн.;

земельну ділянку, кадастровий номер :23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн.;

будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість яких 456 181 грн.;

автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, вартістю 7673 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання позову становить 322 415 грн. 62 коп.;

частку засновника (учасника) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Франко-Трейд», код ЄДРПОУЗ7182646, в розмірі 50%, яка складає 75 375 грн.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнав за відповідачкою ОСОБА_2 право власності на

грошові кошти, які були отримані нею від продажу автомобіля марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, в сумі 397 720 грн.;

рошові кошти в сумі 13 955 доларів США, що згідно курсу НБУ на день подання 1 позову становить 586 382 грн. 12 коп., які були сплачені згідно Договору купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року, та які вона отримала відповідно до договору про відступлення права вимоги на майно, яке буде створене в майбутньому.

Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , 1/2 компенсацію різниці вартості спільного майна подружжя, що підлягає поділу в розмірі 960 434 грн. 75 коп.

Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 15 140 гривень.

У задоволенні решти вимог позову відмовив.

Не погоджуючись із таким рішенням, відповідачка ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та матеріального права, підлягає скасуванню.

29 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_2

19 лютого 2026 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вінтоняка Н.М. на адресу Івано-Франківського апеляційного суду через систему «Електронний суд» надійшла заява про забезпечення позову,в якій заявник просить:заборонити органам державного архітектурно-будівельного контролю (ДАБК) та їхнім посадовим особам приймати рішення про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видавати сертифікат відповідності щодо спірного об`єкта, який розташований за адресою Івано-Франківська обл., Івано-Франківський район, Івано-Франківська територіальна громада, м. Івано-Франківськ (станом на 01.01.2021), Івано-Франківське садівниче товариство "За мир", що розташований на земельній ділянці з к.н. :23:001:0885, площею 0,1049 га; заборонити відповідачці ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на введення об`єкта в експлуатацію (подавати заяви, декларації, підписувати акти тощо) та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірного об`єкта нерухомості, який розташований за адресою Івано-Франківська обл., Івано-Франківський район, Івано-Франківська територіальна громада, м. Івано-Франківськ (станом на 01.01.2021), Івано-Франківське садівниче товариство "За мир", що розташований на земельній ділянці з к.н. :23:001:0885, площею 0,1049 га; заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірного об`єкта нерухомості , який розташований за адресою Івано-Франківська обл., Івано-Франківський район, Івано-Франківська територіальна громада, м. Івано-Франківськ (станом на 01.01.2021), Івано-Франківське садівниче товариство "За мир", що розташований на земельній ділянці з к.н. :23:001:0885, площею 0,1049 га; накласти арешт на нерухоме майно, а саме земельну ділянку з к.н. :23:001:0885, площею 0,1049 га. та земельну ділянку з к.н. :23:001:0886, площею 0,0071 га.

В обґрунтування заяви вказує, що з інформації вказаної у витягу з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва йому стало відомо, що 11 лютого 2026 року органом державного архітектурно-будівельного контролю було зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, а саме житлового будинку садибного типу, розташованого в Івано-Франківському садівничому товаристві «За мир», Івано-Франківської територіальної громади, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області.

Зазначає, що відповідачка зареєструвала декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, тому невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання майбутнього рішення суду про поділ майна, оскільки на момент звернення до суду з позовною заявою будинок був зведений, однак не введений в експлуатацію, оскільки замовником вказаного будівництва виступає відповідачка, а також усі необхідні документи знаходяться у неї, тому позивач і звертався з вимогою про визнання права власності на будівельні матеріали. Отже, після завершення всіх реєстраційних процедур щодо введення в експлуатацію спірного об`єкта та реєстрації права власності спірне майно набуде статусу нерухомого майна, як самостійного об`єкта цивільного обороту.

Таким чином, з метою захисту законних прав та інтересів позивача ОСОБА_1 , а також з метою уникнення будь-яких дій з боку відповідачки, спрямованих на унеможливлення виконання рішення, доцільним буде застосувати заходи забезпечення позову. Крім того, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси ОСОБА_1 на той випадок, коли відповідачка буде діяти недобросовісно, або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Тому заборона вчинення дій та накладення арешту на нерухоме майно унеможливить введення в експлуатацію спірного майна, а також його відчуження до вирішення спору, а невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів, розглянувши заяву про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема,накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) визначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи суд установив, що позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 1999 року по 08 вересня 2022 року, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу (т. 1 а.с.20). За час шлюбу сторони набули у власність таке майно: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, кадастровий номер :23:001:0885, площею 0,1049 га.; земельну ділянку, кадастровий номер :23:001:0886, площею 0,0071 га.; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки Chevrolet Equinox, 2013 року випуску, VIN: НОМЕР_1 ; автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2011 року випуску, VIN: НОМЕР_2 ; Товариство з обмеженою відповідальністю «Франко Трейд»; майнові права згідно Договору купівлі-продажу майна, яке буде створене в майбутньому від 06 березня 2019 року.

Отже, предметом позову є поділ спільного майна подружжя, до якого, окрім іншого входить земельна ділянка, кадастровий номер :23:001:0885, площею 0,1049 га., вартістю 1 891 600 грн; земельна ділянка, кадастровий номер :23:001:0886, площею 0,0071 га., вартістю 159 400 грн; будівельні матеріали (у вигляді будинку), що знаходяться за адресою м. Івано-Франківськ, Івано-Франківське садівниче товариство «За мир», вартість яких 456 181 грн.

Позивач просив поділити вказані вище земельні ділянки та будівельні матеріали (у вигляді будинку) як спільне майно подружжя і в результаті поділу визнати за ним право власності у цілому на вказані об`єкти.

Земельна ділянка кадастровий номер :23:001:0885, площею 0,1049 га. та земельна ділянка, кадастровий номер :23:001:08860, площею 0,0071 га. належить відповідачці ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтв про право власності від 13 липня 2014 року. Також вказаний факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 29-34). Земельні ділянки знаходяться в м. Івано-Франківську, садівниче товариство «За мир» та призначені для індивідуального садівництва.

Ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер :23:001:0885, площею 0,1049 га. становить 1 891 600 грн., що підтверджується висновком (т. 1 а.с.47).

Ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер :23:001:08860, площею 0,0071 га. становить 159 400 грн., що підтверджується висновком (т. 1 а.с.72).

Відповідачка заперечувала проти позову під час розгляду справи з тих підстав, що вказані земельні ділянки є її особистою власністю та не є спільним сумісним майном подружжя через їх створення та набуття у власність. Вона є власником земельних ділянок та сплачує відповідний податок, що підтверджується платіжним дорученням (т. 1 а.с. 144-145).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 квітня 2012 року відповідачка набула у власність земельну ділянку № НОМЕР_3 , площею 0,0574 га., яка розташована на території садівницького товариства «За мир» в м. Івано-Франківську, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер :23:001:0229. Договір укладено за згодою чоловіка покупця ОСОБА_1 , що стверджується поданою заявою (п. 1.3 Договору) (т. 1 а.с. 146-147).

На підставі договору дарування земельної ділянки від 08 червня 2012 року відповідачка набула у власність земельну ділянку № НОМЕР_4 , площею 0,0546 га., яка розташована на території садівницького товариства «За мир» в м. Івано-Франківську, кадастровий номер :23:001:0433 (т. 1 а.с. 148-149).

Станом на 01.01.2013 року земельні ділянки кадастровий номер :23:001:0229 та кадастровий номер :23:001:0433 були об`єднані в одну земельну ділянку площею 0,1120 га. та такій земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер :23:001:0747, що підтверджується листом начальника Головного управління Держгеокадастру (т. 2 а.с.31). Вказані земельні ділянки були об`єднані на підставі заяви відповідачки від 27.06.2012 року, тобто під час перебування її у шлюбі з позивачем.

14 травня 2014 року відповідачка, ще перебуваючи у шлюбі з позивачем, звернулася із заявою до компетентних органів про поділ земельної ділянки 0,1120 га., яка надана для ведення садівництва та розташована на території садівницького товариства «За мир» в м. Івано-Франківську, кадастровий номер :23:001:0747, на дві земельні ділянки у відповідності до схеми, що додається. Земельна ділянка належала відповідачці на підставі Державного акту про право власності на землю від 04.12.2012 року (т. 2 а.с.32). У результаті такого поділу однієї земельної ділянки, утворилось дві земельні ділянки, які позивач просив поділити.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилався на те, що введення спірного об`єкту у вигляді будівельних матеріалів в експлуатацію, оформлення права власності на спірний об`єкт нерухомості може мати, як наслідок можливість його подальшого відчуження, ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення за результатами його апеляційного перегляду. Невжиття запропонованих заходів може призвести до невиконання судового рішення, неможливості ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача, вимагатиме ініціювання нових судових процесів.

Колегія суддів вважає, що такі заходи забезпечення позову, як установлення заборони органам державного архітектурно-будівельного контролю (ДАБК) та їхнім посадовим особам приймати рішення про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видавати сертифікат відповідності та установлення заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірного об`єкта, який розташований за адресою Івано-Франківська обл., Івано-Франківський район, Івано-Франківська територіальна громада, м. Івано-Франківськ (станом на 01.01.2021), Івано-Франківське садівниче товариство "За мир", що розташований на земельній ділянці з к.н. :23:001:0885, площею 0,1049 га, а також накладення арешту на нерухоме майно (земельну ділянку з к.н. :23:001:0885, площею 0,1049 га. та земельну ділянку з к.н. :23:001:0886, площею 0,0071 га), які просив застосувати позивач є допустимими, адекватними і співмірними із заявленими позовними вимогами.

Введення в експлуатацію та здійснення реєстраційних дій щодо спірного майна значним чином ускладнить об`єктивний розгляд справи, оскільки призведе до зміни фактичних обставин.

Прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва створює можливість для відчуження цього об`єкта іншим особам і набуття ними, на момент виконання судового рішення, права власності або іншого правового титулу на відповідний об`єкт, що може бути обставиною, яка утруднить чи зробить неможливим виконання судового рішення. Спірний об`єкт незавершеного будівництва може бути відчужений третім особам, що у свою чергу значно ускладнить виконання у майбутньому можливого судового рішення.

Отже, з огляду на зміст заявлених позовних вимог, предмет спору, невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо прийняття в експлуатацію спірного об`єкта, заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного об`єкта до ухвалення судового рішення за результатами апеляційного перегляду справи може призвести до ускладнення виконання рішення суду.

Варто зазначити, що частка в праві спільної власності на нерухоме майно не виділена в окремий об`єкт нерухомого майна, тому обґрунтованим є накладення арешту на земельну ділянку з к.н. :23:001:0885, площею 0,1049 га. та земельну ділянку з к.н. :23:001:08860, площею 0,0071 га.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що арешт майна, як спосіб забезпечення позову, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (див. постанову Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 504/3408/22 (провадження № 61-18041св23)).

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 червня 2022 року у cправі № 908/2382/21 вказано, що «за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам».

Ураховуючи наведене, обрані позивачем види забезпечення позову не призведуть до невиправданого обмеження прав відповідачки.

Колегія суддів вказує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала. щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Беручи до уваги предмет позову, співмірність та враховуючи обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити вимоги заявника щодо забезпечення позову у обраний ним спосіб.

Оскільки, застосовуючи такі заходи забезпечення, як заборона органам державного архітектурно-будівельного контролю (ДАБК) та їхнім посадовим особам приймати рішення про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видавати сертифікат відповідності щодо спірного об`єкта; заборона державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірного об`єкта нерухомості; накладення арешту на нерухоме майно, а саме земельну ділянку з к.н. :23:001:0885, площею 0,1049 га. та земельну ділянку з к.н. :23:001:0886, площею 0,0071 га, то встановлення заборони відповідачці ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на введення об`єкта в експлуатацію (подавати заяви, декларації, підписувати акти тощо) та здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірного об`єкта нерухомості не призведе до мети забезпечення позову, і не є необхідним.

Колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову направлене на охорону матеріально-правових інтересів для розгляду в апеляційному провадженні скарги ОСОБА_2 та носить тимчасовий характер.

Зазначені заходи забезпечення позову у вигляді заборони органам державного архітектурно-будівельного контролю (ДАБК) та їхнім посадовим особам приймати рішення про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видавати сертифікат відповідності щодо спірного об`єкта, заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірного об`єкта нерухомості, накладення арешту на нерухоме майно, а саме земельну ділянку з к.н. :23:001:0885, площею 0,1049 га. та земельну ділянку з к.н. :23:001:0886, площею 0,0071 га передбачені статтею 150 ЦПК України, відповідають предмету позову та вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Апеляційний суд зазначає, що заявник, звертаючись з заявою про забезпечення позову, довів наявність підстав для забезпечення позову, аргументував причини, у зв`язку з якими його потрібно забезпечувати, співмірність із позовними вимогами, надавши при цьому відповідні докази.

На підставі викладеного заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вінтоняка Назарія Михайловича про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити органам державного архітектурно-будівельного контролю (ДАБК) та їхнім посадовим особам приймати рішення про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видавати сертифікат відповідності щодо спірного об`єкта, який розташований за адресою Івано-Франківська обл., Івано-Франківський район, Івано-Франківська територіальна громада, м. Івано-Франківськ (станом на 01.01.2021), Івано-Франківське садівниче товариство «За мир», що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :23:001:0885, площею 0,1049 га.

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірного об`єкта нерухомості, який розташований за адресою Івано-Франківська обл., Івано-Франківський район, Івано-Франківська територіальна громада, м. Івано-Франківськ (станом на 01.01.2021), Івано-Франківське садівниче товариство «За мир», що розташований на земельній ділянці кадастровий номер :23:001:0885, площею 0,1049 га.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме земельну ділянку кадастровий номер :23:001:0885, площею 0,1049 га. та земельну ділянку кадастровий номер :23:001:0886, площею 0,0071 га.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

Л.В. Василишин