РІШЕННЯ

іменем України

20 березня 2026 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого - судді Микитина Володимира Ярославовича,

сторони у справі:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

зміст позовних вимог - про стягнення заборгованості за кредитним договором;

розглянувши дану цивільну справу у приміщенні суду, що по вул. Д. Галицького, 8, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, на підставі наявних у ній матеріалів, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін у справі.

Позивач ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», у порядку самопредставництва, котре здійснює директорка Ткаченко М.М., сформувавши документ в системі «Електронний суд», 29.12.2025 року подав у Чечелівський районний суд м. Дніпра позовну заяву, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за укладеним ним: - 18.03.2021 року з ТзОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» договором про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний», у розмірі 24 145 грн. 35 коп.; - 20.03.2021 року з ТзОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» договором про надання фінансових послуг № 593 «Стандартний», у розмірі 24 375 грн. 45 коп., а всього - заборгованості за вказаними кредитними договорами у загальному розмірі 48 520 грн. 80 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання вищевказаної позовної заяви у розмірі 2 422 грн. 40 коп., та у професійній правничій допомозі у розмірі 16 000 грн. 00 коп., позивач ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» при ухваленні рішення просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 ...

Позовні вимоги у частині, щодо котрих відкрито провадження у цій справі, обґрунтовано тим, що 18.03.2021 року між ТзОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний», пунктом 1.1. котрого передбачено, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму, котра зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 1 500 грн. 00 коп., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до пункту 1.9. договору, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) становить 1 рік. Відповідно до пункту 1.4. договору, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (процентна ставка), протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2,00 % за кожен день користування кредитом за умови сплати усіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64 %, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4. а; в) починаючи з п`ятнадцятого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38 %, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4. б; г) починаючи з тридцятого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65 %, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4.в; д) тип процентної ставки - фіксована. Згідно з пунктами 1.5. та 1.6 договору, у разі підписання електронного договору, договір буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства. Датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (усіх без виключення його складових) вважається дата складення та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Відповідно до пункту 4.3. договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між ними у разі укладення електронного договору, в якості підпису буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Згідно з пунктом 4.4. договору, підписуючи цей договір із застосуванням процедури підпису, зазначеної у пункті 4.3., сторони усвідомлюють та підтверджують, що відповідно до статей 639 та 1055 ЦК України, цей договір укладений у письмовій формі з дотриманням усіх вимог діючого законодавства України щодо процедури укладення та підписання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. Згідно з пунктом 3.3. договору, у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення/оплати суми кредиту та/або процентів за користування ним, товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1,00 % від неповернутої частини суми кредиту та/або процентів за користування ним за кожний день прострочення повернення (перевищення строку повернення) заборгованості, з урахуванням встановлених обмежень згідно з пунктами 3.3.1 та 3.3.2. договору. На виконання умов вказаного кредитного договору ТзОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» перераховано відповідачеві ОСОБА_1 на його рахунок грошові кошти у сумі 1 500 грн. 00 коп. Також, 01.12.2021 року було укладено договір № 1-12, за умовами котрого ТзОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступив на користь ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний» від 18.03.2021 року. Також, 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023, за умовами котрого ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступив на користь позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний» від 18.03.2021 року. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний» від 18.03.2021 року, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 як позичальника, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 24 145 грн. 35 коп., з яких: 1) заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1 500 грн. 00 коп.; 2) заборгованість за нарахованими процентами (на дату відступлення права вимоги) - 22 645 грн. 35 коп., - підсумовує свій позов ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Відповідач ОСОБА_1 у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, - не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. про роз`єднання позовних вимог, прийняття позовної заяви до розгляду в часині пред`явлених вимог та відкриття у цій частині провадження у цивільній справі від 03.02.2026 року вважається такою, що йому була вручена ще 10.02.2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням № R 76 з довідкою АТ «УКРПОШТА» про причини повернення поштового відправлення - «адресат відсутній». Втім, відповідач ОСОБА_1 свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів.

Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від сторін цієї справи не надходило.

Заяви та клопотання учасників справи.

Заразом з позовною заявою, позивачем ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заявлено також клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження

Будь-яких інших заяв та/чи клопотань від учасників цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, у тому числі й про розгляд цієї справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, ані до Чечелівського районного суду м. Дніпра, ані до Сколівського районного суду Львівської області, не надходило.

Вчинені судами процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею Чечелівського районного суду м. Дніпра Книш А.В., у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, 31.12.2025 року було вжито заходів для отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери про зареєстроване місце перебування відповідача ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи. Так, згідно сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери відповіді № 2198733 від 31.12.2025 року, відповідач ОСОБА_1 як внутрішньо переміщена особа зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, ухвалою судді Чечелівського районного суду м. Дніпра Книш А.В. від 31.12.2025 року справу за єдиним унікальним номером 204/13894/25 та номером провадження 2/204/6323/25, у зв`язку із встановленням необхідності пред`явлення вищевказаної позовної заяви з дотриманням правил загальної підсудності, визначених у ч. 1 ст. 27 ЦПК України, направлено у Сколівський районний суд Львівської області, тобто за зареєстрованим місцем перебування за довідкою ВПО відповідача ОСОБА_1 , котрим є АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 03.02.2026 року, після отримання матеріалів цієї справи за підсудністю з Чечелівського районного суду м. Дніпра, позовні вимоги ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорамироз`єднано. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за укладеним ним 20.03.2021 року з ТзОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» договором про надання фінансових послуг № 593 «Стандартний», у розмірі 24 375 грн. 45 коп..Передано роз`єднані (виділені в самостійне провадження) матеріали позовної заяви ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за укладеним ним 20.03.2021 року з ТзОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» договором про надання фінансових послуг № 593 «Стандартний», у розмірі 24 375 грн. 45 коп., до канцелярії Сколівського районного суду Львівської області, для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду, відповідно до пункту 2.3.27 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, та подальшої передачі судді. Прийнято до розгляду позовну заяву ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за укладеним ним 18.03.2021 року з ТзОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» договором про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний», у розмірі 24 145 грн. 35 коп..Задоволено клопотання ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, у наступний спосіб. Постановлено розглянути цю справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження, у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. Інформацію про дату розгляду справи постановлено оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України та на сайті Сколівського районного суду Львівської області.

Інші процесуальні дії у цій справі ані Чечелівським районним судом м. Дніпра, ані Сколівським районним судом Львівської області, не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з частинами 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру у частині, щодо котрих відкрито провадження у цій справі, а також причетність до порушення таких його прав відповідача ОСОБА_1 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, 18.03.2021 року між ТзОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний», пунктом 1.1. котрого передбачено, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети, на суму, котра зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 1 500 грн. 00 коп., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до пункту 1.9. договору, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) становить 1 рік. Відповідно до пункту 1.4. договору, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (процентна ставка), протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2,00 % за кожен день користування кредитом за умови сплати усіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,64 %, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4. а; в) починаючи з п`ятнадцятого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38 %, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4. б; г) починаючи з тридцятого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65 %, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у пункті 1.4.в; д) тип процентної ставки - фіксована. Згідно з пунктами 1.5. та 1.6 договору, у разі підписання електронного договору, договір буде вважатись укладеним в письмовій формі з дати прийняття (акцепту) позичальником пропозиції (оферти) товариства. Датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (усіх без виключення його складових) вважається дата складення та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Відповідно до пункту 4.3. договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між ними у разі укладення електронного договору, в якості підпису буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Згідно з пунктом 4.4. договору, підписуючи цей договір із застосуванням процедури підпису, зазначеної у пункті 4.3., сторони усвідомлюють та підтверджують, що відповідно до статей 639 та 1055 ЦК України, цей договір укладений у письмовій формі з дотриманням усіх вимог діючого законодавства України щодо процедури укладення та підписання договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. Згідно з пунктом 3.3. договору, у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення/оплати суми кредиту та/або процентів за користування ним, товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1,00 % від неповернутої частини суми кредиту та/або процентів за користування ним за кожний день прострочення повернення (перевищення строку повернення) заборгованості, з урахуванням встановлених обмежень згідно з пунктами 3.3.1 та 3.3.2. договору (копії містяться у справі, а. с. 9-16).

Відповідно до підтвердження ТзОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 02.10.2025 року, ТзОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» 18.03.2021 року перераховано відповідачеві ОСОБА_1 на картку номер НОМЕР_1 АТ «ОЩАДБАНК» кошти в сумі 1 500 грн. 00 коп. (копія міститься у справі, а. с. 17).

Судом також встановлено, що 01.12.2021 року було укладено договір № 1-12, за умовами котрого ТзОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступив на користь ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний» від 18.03.2021 року, де боржником є відповідач ОСОБА_1 (копії містяться у справі, а. с. 27-45).

Своєю чергою, 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023, за умовами котрого ТзОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступив на користь позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний» від 18.03.2021 року, де боржником є відповідач ОСОБА_1 (копії містяться у справі, а. с. 46-67).

За розрахунками заборгованості вбачається, що у відповідача ОСОБА_1 утворилась заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний» від 18.03.2021 року, і така становить 24 145 грн. 35 коп., з яких: 1) заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1 500 грн. 00 коп.; 2) заборгованість за нарахованими процентами (на дату відступлення права вимоги, тобто на 10.01.2023 року) - 22 645 грн. 35 коп. (копії містяться у справі, а. с. 18-19, 21).

Відтак, позивач ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», з урахування передачі права вимоги за укладеними договорами відступлення прав вимоги (факторингу), виконав свої зобов`язання, надавши відповідачеві ОСОБА_1 кошти за договором про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний» від 18.03.2021 року, у встановленому в договорі розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак останній в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань у наведеній частині, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість.

При цьому, розмір спірної заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний» від 18.03.2021 року відповідачем ОСОБА_1 не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано.

Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення.

Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення боржником грошового зобов`язання й застосування кредитором відповідних наслідків цього, у тому числі й за кредитними договорами, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про електронну комерцію», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства.

Так, згідно положень ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у ст. 11 цього Кодексу.

Своєю чергою, системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Щодо укладення договору в електронній формі.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Щодо цесії (переходу права вимоги, факторингу).

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи.

Вочевидь між сторонами (з урахуванням правонаступництва позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на підставі договорів відступлення прав вимоги (факторингу) було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний» від 18.03.2021 року, цей правочин, в силу відсутності доказів на підтвердження його нікчемності чи визнання недійсним у встановленому порядку, створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим цей кредитний договір згідно зі ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору, натомість відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов`язань за цим договором, допущену заборгованість ним у встановленому порядку та сумі не погашено.

Суд встановив, що умови договору про надання фінансових послуг № 407 «Стандартний» від 18.03.2021 року відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому у ч. 1 ст. 1054 ЦК України. При цьому, положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані щодо розміру процентів за користування кредитом, оскільки у даній справі проценти за користування кредитом, які позивач ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 , нараховані відповідно до умов вказаного кредитного договору та не є мірою відповідальності за невиконання ним боргових зобов`язань. Своєю чергою, 3 % річних від простроченої суми заборгованості відповідачеві ОСОБА_1 ані позивачем ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ані попередніми кредиторами, не нараховувались.

Крім того, такий правочин, укладений між сторонами, у встановленому порядку недійсним не визнаний, а при розгляді справи в суді відповідачем ОСОБА_1 не заявлено зустрічних вимог про визнання кредитного договору недійсним у частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам закону.

Водночас, відповідач ОСОБА_1 , як сторона судового провадження, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту суду не надав, як й не подав належних доказів на спростування наданого позивачем ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості.

Резюмуючи, суд висновує, що позовні вимоги,щодо котрих відкрито провадження у цій справі, сформовані про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають до задоволення в повному обсязі. Відтак, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягає до стягнення заборгованість в загальній сумі 24 145 грн. 35 коп., з яких: 1) заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1 500 грн. 00 коп.; 2) заборгованість за нарахованими процентами (на дату відступлення права вимоги, тобто на 10.01.2023 року) - 22 645 грн. 35 коп..

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судового збору за пред`явлення позовної заяви із вимогою майнового характеру у розмірі 2 422 грн. 40 коп. (із зниженим коефіцієнтом), які підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідача ОСОБА_1 , оскільки позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», з дотриманням приписів ст. 81 ЦПК України, надано: копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладеного між ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», копію прайс-листа АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» про види послуг та їх ціну, копію заявки на надання юридичної допомоги на суму 16 000 грн. по супроводу примусового стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 , копію витягу з акта № 16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 року щодо надання послуги (копії містяться у справі. а. с. 75-78, 79, 83).

Відповідно до роз`яснень, котрі містяться у пункті 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 3 ст. 141 ЦПК України зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, чинним ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 755/9215/15-ц та номером провадження 14-382цс19. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року за єдиним унікальним номером судової справи 9901/350/18 та номером провадження 11-1465заі18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 826/1216/16 та номером провадження 11-562ас18, й додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 755/9215/15-ц та номером провадження 14-382цс19.

Зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, час, витрачений вказаним адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, зазначеного в детальному розрахунку наданих правничих послуг, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для його виконання фахівцем у галузі права, зважаючи на численні однотипні справи в судах України за позовом ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про стягнення заборгованості за кредитним договором, з огляду на те, що адвокатом у порядку представництва інтересів не пред`являвся позов безпосередньо до суду, й з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що сума 16 000 грн. 00 коп. не є співмірною, а, відтак, приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 5 000 грн. 00 коп., що буде за даних обставин справи співмірним і розумним розміром відшкодування таких.

Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 137, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 24 145 (двадцять чотири тисячі сто сорок п`ять) грн. 35 коп. заборгованості за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, та 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу, з урахуванням їх зменшення судом, а разом - 7 422 (сім тисяч чотириста двадцять дві) грн. 40 коп..

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін у справі.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ««КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», код у ; місцезнаходження юридичної особи: вул. І. Мечникова, 3, офіс 306, м. Київ, 01133; адреса електронної пошти: ; електронний кабінет у ЄСІТС: наявний.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце перебування фізичної особи за довідкою внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: не зазначена; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.

Повне рішення суду складено: 20 березня 2026 року.

Суддя Володимир МИКИТИН