Номер провадження: 22-ц/813/3777/26
Справа № 492/403/23
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н. Д.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С. (суддя доповідач),

суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимогу щодо предмета спору Виконавчий комітет Арцизької міської ради Арцизького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року у складі судді Гусєвої Н.Д.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимогу щодо предмета спору Виконавчий комітет Арцизької міської ради Арцизького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якому після уточнення позовних вимог (а.с. 128-129, 143-144) просила суд визнати батьківство відповідача відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести до актового запису про народження вказаної дитини відповідні зміни.

Позовні вимоги, ОСОБА_1 обгрунтувала тим, що з квітня 2016 року по вересень 2016 року сторони перебували у відносинах, в результаті яких позивачка завагітніла. Відповідач заперечував проти народження дитини та наполягав на аборті, однак позивачка вирішила дитину народити, оскільки перервати вагітність боялась через можливе безпліддя. Відповідач, дізнавшись про вагітність позивачки почав менше спілкуватися з позивачкою та в подальшому між сторонами зв`язок повністю був втрачений. У свідоцтві про народження батьком дитини записаний відповідно до частини 1 статті 135 СК України.

Позиція відповідача та третьої особи в суді першої інстанції

У письмових поясненнях та заяві, ОСОБА_2 просив у задоволенні позову відмовити, застосувавши сплив строку позовної давності звернення до суду (а.с. 170-172, 174-177).

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимогу щодо предмета спору - Виконавчий комітет Арцизької міської ради Арцизького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) проти задоволення позову не заперечував, про що неодноразово надавав відповідну заяву (а.с. 21, 52, 104, 111, 118, 142, 158, 173).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано ОСОБА_2 , громадянина України, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арциз Болградського (колишнього Арцизького) району Одеської області. Внесено зміни до актового запису № 56 від 28 лютого 2017 року, складеного Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про народження ОСОБА_4 , який народився в м. Арциз Арцизького району Одеської області ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: у графі «Відомості про батька» зазначити прізвище батька « ОСОБА_5 », ім`я батька « ОСОБА_6 », по батькові батька « ОСОБА_7 », дату народження батька « ІНФОРМАЦІЯ_3 », громадянство батька «громадянин України», прізвище та по-батькові дитини ОСОБА_4 залишити без змін.

Рішення суду мотивоване тим, що батьківство ОСОБА_2 - відповідача у справі, щодо дитини ОСОБА_4 є доведеним та підтверджується висновком експерта від № 394 від 01 серпня 2024 року, який переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства. Враховуючи викладене, оскільки у судовому засіданні було встановлено кровне споріднення між ОСОБА_2 , відповідачем у справі, та малолітнім ОСОБА_4 , тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позову ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмвоити повністю, застосувавши споив строку позовної давності звернення до суду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що первісно подана позовна заява позивачкою ОСОБА_1 01.05.2023 має назву: «про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька», однак згідно позовних вимог вона просить суд: «Зобов?язати Арцизький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області внести зміни в книгу реєстрації народжень, актовий запис № Серія 1-ЖД №508495 від 28 лютого 2017, про народження ОСОБА_4 , змінивши в графі батько ОСОБА_8 на ОСОБА_2 ». Позовна вимога про визнання батьківства відсутня взагалі. Тобто позивачка ОСОБА_1 звертається до суду із позовною заявою, якою просить зобов?язати неіснуючий орган реєстрації актів цивільного стану вчинити певні дії про внесення змін у актовий запис про народження дитини. Актовими записами про народження дитини на день звернення до суду із позовом ОСОБА_1 01.05.2023 займався та займається на сьогоднішній день, згідно своїх повноважень, Арцизький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Крім того, у випадку позовної вимоги про зобов?язання вчинити певні дії, орган реєстрації актів цивільного стану повинен бути у статусі відповідача, а не третьої особи.

Зазначає, що 18.05.2023 ухвалою суду з причини порушення ст. ст. 116, 117, 177 ЦПК України клопотання позивачки ОСОБА_1 про призначення судово-генетичної експертизи повернуто заявниці та роз?яснено, що заявниця не позбавлена можливості, усунувши вказані недоліки клопотання про призначення судово-генетичної експертизи, повторно звернутися до суду. Однак позивачка ОСОБА_1 після цього на протязі всього подальшого розгляду справи з виправленим клопотанням про призначення судово-генетичної експертизи так і не звернулася, судовий збір передбачений ч.3 ст. 117 ЦПК України не сплатила, однак ухвалою суду від 17.06.2024 прийнято ухвалу про призначення судової молекулярно генетичної експертизи, проведення якої доручено експертам КУ «Одеське обласне бюро судово медичної експертизи», про вид якої та установу, якій її доручено, позивачка не просила суд, тому відповідач вважає, що експертиза призначена з порушенням норм процесуального права.

Крім того, подане представником позивачки ОСОБА_1 - адвокатом Михайловим О.А. 30.03.2025 клопотання про долучення доказів, уточнення позовних вимог є таким, що не підлягає задоволенню з причин його надходження після закриття підготовчого судового засідання по справі. У вказаному клопотанні фактично збільшені позовні вимоги та змінений предметний перелік їх по своїй суті. Також у випадку збільшення кількості позовних вимог сплачується судовий збір за кожну із заявлених позовних вимог та докази сплати судового збору долучаються до такої заяви, а також докази надсилання її сторонам по справі. Таким чином клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Михайлова О.А. від 30.03.2025 про долучення доказів, уточнення позовних вимог подане з порушенням вимог ст.ст. 175, 177, 182, 183 ЦПК України, тому суд повинен був повернути його заявнику без розгляду, однак цього зроблено не було.

Доводи скарги також мотивовані тим, що відповідно до ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. У доводах позовної заяви та особистих поясненнях суду позивачка ОСОБА_1 не навела жодного доказу наявності в неї із відповідачем особистих стосунків, які б могли призвести до її вагітності (свідки, документи і т.п.). В наш час є багато нечесних способів отримати генетичний матеріал іншої людини і опиратися лише на висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, яка була призначена та проведена з порушенням процесуального законодавства задля задоволення позовних вимог заявлених позивачкою ОСОБА_1 не можна. Згідно ч.3 ст.138 СК України до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. У матеріалах справи наявна копія свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 , згідно якого складено актовий запис №56 про його народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто строк звернення до суду з такою позовною вимогою закінчився у позивачки ОСОБА_1 01 березня 2018 року, а вона звернулася до суду лише 01 травня 2023 року. Жодних обґрунтованих поважних причин пропуску строку звернення до суду з такою позовною вимогою позивачка ОСОБА_1 ані у позовній заяві, ані у своїх усних поясненнях суду не навела.

Також позивачкою був пропущений строк звернення до суду щодо вимоги про зобов?язання Арцизького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області внести зміни в книгу реєстрації народжень від 28 лютого 2017 року, про народження ОСОБА_4 , оскільки на такі вимоги розповсюджується загальний строк позовної давності звернення до суду, тому строк звернення до суду з такою позовною вимогою сплив 26 лютого 2020 року.

Позиція позивача та третьої особи в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необгрунтованість просить суд залишити рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від третьої особи - Виконавчого комітету Арцизької міської ради Арцизького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 29.01.2026 та проведенному в режимі відеоконференції з`явилися: скаржник ОСОБА_2 та позивачка ОСОБА_1 .

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Арцизької міської ради Арцизького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду не з`явився, однак надіслав в електронній формі через пісистему «Електронний суд» заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити без участі представника відділу за наявними в матеріалах справи документами.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28 лютого 2017 року, виданого Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 56, матір`ю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначено ОСОБА_1 (а. с. 4, 5, 75), позивачку у справі, батьком ОСОБА_8 , якого записано батьком дитини відповідно до частини 1 статті 135 СК України, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 8 від 11 березня 2025 року (а.с. 6, 131, 135-136).

З висновку експерта № 394 від 01 серпня 2024 року судової молекулярно-генетичної експертизи вбачається, що молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідач у справі, може являтися біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з ймовірністю 99,9999 % (а. с. 89-95).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, статтею 51 Конституції України, частиною 2, частиною статті 5 СК України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно з частиною 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до положень статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений також матір`ю дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу.

Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Передумовою звернення до суду із позовом про визнання батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для визнання батьківства. Підставою для визнання батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Висновок судової молекулярно-генетичної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом з тим, підставою для визнання батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «…доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини 2 статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи…».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти», заява № 62257/15, зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Таким чином, факт сумісного проживання, ведення сумісного господарства, перебування у шлюбі та наявність статевих стосунків між батьками дитини, в даному випадку, правового значення не має, оскільки в даному випадку вирішальне значення відіграє доведеність кровного споріднення.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Встановлено, що на час народження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , між ОСОБА_1 , позивачкою у справі, та ОСОБА_2 , відповідачем у справі, не було зареєстровано шлюбу, тому запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був здійснений за прізвищем його матері ОСОБА_1 - позивачки у справі, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, що батьківство ОСОБА_2 - відповідача у справі, щодо дитини ОСОБА_3 є доведеним. Такий висновок грунтується на належному та допустимому доказі - висновку експерта від № 394 від 01 серпня 2024 року, яким встановлена ймовірність батьківства відповідача на рівні 99,9999 %. Зазначений висновок має визначальне доказове значення в цій категорії справ. Будь яких належних і допустимих доказів, які б спростувади висновок експертизи відповідачем до суду не надано, тому суд дійшов обгрнутованого висновку про наявінсть підстав для визнання відповідача батьком дитини та внесення відповідних змін до актового запису про її народження.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що фактично позовна вимога про визнання батьківства відсутня.

Проте вказані доводи скаржника не відповідають змісту поданої позовної заяви ОСОБА_1 , з мотивувальної частини якої, наведених обставин та доказів (зокрема ініціювання молекулярно-генетичної експертизи) вбачається, що предметом спору є саме встановлення походження дитини від відповідача. Вимога про внесення змін до актового запису є похідною від вимоги про визнання батьківства, оскільки без встановлення юридичного факту батьківства такі зміни є неможливими, а отже суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та надав їм належну правову кваліфікацію.

Посилання ОСОБА_2 на зміну назви чи підпорядкування органу державної реєстрації актів цивільного стану є безпідставним, оскільки зміна назви органу або його реорганізація не припиняє його повноважень як суб`єкта владних повноважень. Такі обставини не впливають на встановлення юридичного факту батьківства.

Безпідставними є і твердження скаржника про те, що орган ДРАЦС повинен бути відповідачем, а не третьою особою у вказаній справі.

Так, за змістом статті 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

У справах про визнання батьківства належним відповідачем є саме особа, щодо якої заявлено вимогу про встановлення походження дитини, в той час як орган ДРАЦС виконує рішення суду на підставі закону і не здійснює дискреційних повноважень у цьому випадку, тому його участь як третьої особи без самостійних вимог відповідає характеру правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що за подачу клопотання про призначення експертизи, ОСОБА_1 не було сплачено судовий збір оцінюються судом критично, з огляду на те, що позивачкою було сплачено судовий збір, що підтверджуються наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією, що міститься на а. с. 45.

Щодо посилань відповідача про те, що позивачка не просила саме молекулярно-генетичну експертизу та не зазначала установу, то вони також є необгрнутованими, оскільки як вбачається зі змісту клопотання про призначення експертизи, ОСОБА_1 просила судово-медичну експертизу для встановлення кровного споріднення (а.с. 44, 44 зворот).

Разом з тим, встановлення кровного споріднення фактично здійснюється саме шляхом молекулярно-генетичного дослідження (ДНК-експертизи). Визначення виду експертизи у межах спеціальності та вибір експертної установи належить до дискреційних повноважень суду. Суд вправі самостійно визначити конкретний вид експертизи, експертну установу та перелік питань експерту (ст. 103-105 ЦПК України).

При цьому, як встановлено матеріалами справи, відповідач ОСОБА_2 особисто надавав зразки біоматеріалу. Під час проведення експертизи відповідач мав право заявляти відводи або клопотання, однак таким правом не скористався.

Необгрунтованими є і посилання скаржника про те, що клопотанням позивачки від 30.03.2025 про уточнення позовних вимог фактично було збільшено її вимоги, за що останньою не було сплачено судовий збір, оскільки як встановлено судом, поданим клопотанням від 30.03.2025 позивачкою було лише уточнено позовні вимоги, а предмет позову залишився таким самим. Уточнення або зміна формулювання позову не є новим позовом і не тягне за собою сплату судового збору.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів особистих стосунків між сторонами не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до ч.2 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Встановлено, що у даному випадку судова молекулярно-генетична експертиза, проведена належним чином, чітко підтверджує факт батьківства ОСОБА_2 , що є достатнім для встановлення цього факту в рамках цивільного процесу.

У постанові Верховного суду від 26.01.2022 у справі № 202/5601/18, суд зазначив, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи

Отже наявність висновку судово-генетичної експертизи є достатньою підставою для визнання батьківства. Результат проведеної молекулярно-генетичної експертизи у данній справи є належним, допустимим та достатнім доказом встановлення батьківства.

Посилання скаржника на можливість неправомірного отримання генетичного матеріалу є припущенням та не підтверджене жодними доказами, а відтак не може бути підставою для скасування рішення суду.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачкою ОСОБА_1 строку позовної давності.

Зокрема, ОСОБА_2 посилається на ч.3 ст. 138 СК України, яка регулює право матері, яка перебувала у шлюбі на оспорювання батьківства та виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Тобто ця стаття не регулює питання встановлення батьківства.

Натомість відповідно до ст 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч.2 ст. 129, ч.3 ст. 138, ч.3 ст. 139 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець прямо визначив, що до вимог про визнання батьківства позовна давність не застосовується, а отже особа має право звернутися до суду з відповідним позовом незалежно від часу, що минув з моменту народження дитини.

Крім того, правова позиція щодо застосування зазначених норм викладена у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 202/5601/18, у якій суд зазначив, що спір про визнання батьківства розглядається як спосіб захисту прав та інтересів дитини, спрямований на відновлення та визнання порушених або оспорюваних прав. Встановлення батьківства є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення взаємних прав та обов`язків між батьком і дитиною, зокрема обов`язку щодо утримання дитини.

Жодних інших доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 12 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.02.2026

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова