Справа № 545/5052/25
Провадження № 2/553/626/2026
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.03.2026м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді Москаленко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Сіомашко В.Р.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр», через систему «Електронний суд» звернувся до Подільського районного суду міста Полтави з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив: стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 28.11.2024-100000788 від 28.11.2024 у розмірі 18600,00 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 28.11.2024 укладений кредитний договір (оферти) №28.11.2024-100000788. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 6000,00 грн., строком на 140 днів, зі сплатою процентів відповідно до умов договору. Згідно договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 18600,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Ухвалою суду від 17.12.2026 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження.

15.03.2026 представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому остання не визнала факт укладення договору, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів переказу коштів на картку відповідача, також просила відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у розмірі 3000,00 грн. та комісії у розмірі 1200,00 грн. з огляду на таке. Позивачем всупереч п. 18 «Прикінцевих та перехідних» положень Цивільного кодексу України, а також положенням Закону України «Про споживче кредитування», а саме :під час дії воєнного стану, здійснено нарахування неустойки у розмірі 3000,00 грн., а також комісії в розмірі 1200,00 грн., з огляду на те, що послуга з видачі коштів повинна надаватись безоплатно, такі вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

17.03.2026 представником позивача надана відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що кредитний договір №28.11.2024-100000788 від 28.11.2024 був укладений в електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, тому плата за надання кредиту (комісія) на картку, зазначену позичальником, є виправданою оскільки пов`язана з перерахуванням кредитодавцем коштів на рахунок вказаний позичальником з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Безоплатність цих послуг законодавством не встановлено, в договорі застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. Відповідач погодився з умовами про сплату комісії, а отже відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. В той же час представник позивача зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів,

передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. На підставі викладеного представник позивача просив позовні вимоги задовольнити. Розгляд справи здійснювати без участі представника позивача.

Представник позивача будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомили.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

28.11.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 28.11.2024-100000788.

28.11.2024 ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора «Е947» підписана пропозиція ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферта). За допомогою одноразового ідентифікатора «Е947» підписана заявка, за умовами якої ОСОБА_1 наданий кредит у розмірі 6000,00 грн. строком на 140 днів, дата повернення кредиту 16.04.2025. Розмір процентної ставки: 1% за 1 (один день) користування кредитом, комісія 1200,00 грн. Строк кредиту 140 днів.

У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши ОСОБА_1 кредит в сумі 6000,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 271-3110 від 31.10.2025 (а.с. 25).

Відповідачем в свою чергу не надано жодних доказів (виписок з рахунку, тощо), щодо відсутності перерахування зазначеної суми на її картку, а також, жодних доказів неналежності останній карткового рахунку.

У порушення умов кредитного договору свої зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 28.11.2024 своєчасно не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 18600,00 грн., та складається з: 6000,00 грн. основного боргу, 8400,00 грн. процентів,

1200,00 грн. комісії, 3000,00 грн. неустойки, що підтверджується довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 28.11.2024-100000788 від 28.11.2024 (а.с. 27).

Такий розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Відповідачем надані розрахунки не спростовані.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача комісії пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 1200,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися.

Отже, вказаний закон не містить заборони щодо встановлення комісії кредитодавця/, котра включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Але, слід звернути увагу на те, що у кредитному договорі має бути визначено перелік послуг та дій, за які встановлено нарахування комісії

У пропозиції про укладення кредитного договору. заявці кредитного договору та відповіді позичальника про прийнятті пропозиції, які є невід`ємною частиною кредитного договору № 28.11.2024-100000788 від 28.11.2024, сторони узгодили встановлення комісії за надання кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту, що становить 1200,00 грн.

Суд урахував, що кредитний договір укладений в електронній формі, тобто про його умови відповідач був ознайомлений попередньо, а відтак вільно та свідомо погодився виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі щодо сплати комісії за надання кредиту. При цьому, відповідач ознайомившись із умовами договору, мав реальну можливість відмовитися від його укладення та на момент підписання не звертався до кредитодавця - ТОВ «Споживчий центр» із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма його умовами.

Виходячи з оплатного характеру кредитних договорів, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору № 28.11.2024-100000788 від 28.11.2024 про сплату комісії та відсотків за користування кредитом є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки пункти договорів про розміри відсоткової ставки та комісії погоджено за домовленістю сторін.

Отже, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 , 1200,00 грн. комісії за надання кредиту, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Водночас, щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 3000,00 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

24 грудня 2023 року вступив в силу Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та скасовано положення про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит, укладеними пізніше 30-го дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Разом із тим, виник конфлікт між нормами пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», за змістом якого через 30 днів після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дозволяється встановлення договірної відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, і пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, згідно

якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє до тепер.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

Таким чином, усі закони України, які є актами цивільного законодавства, повинні відповідати ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 вказано: «Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу».

Таким чином, ЦК України має вищу юридичну силу, тому до цих правовідносин підлягає застосуванню положення пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, а тому відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення виконання зобов`язання.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 6000,00 грн. основного боргу, 8400,00 грн. процентів, 1200,00 грн. комісії, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В задоволенні іншої частини вимог слід відмовити.

Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» суму заборгованості в розмірі 15600,00 грн.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог на (83,87%) з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає до стягнення 2031,66 грн. понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 128, 130, 141, 247, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» суму заборгованості за кредитним договором № 28.11.2024-100000788 від 28.11.2024 в розмірі 15600 (п`ятнадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» сплачений судовий збір у розмірі 2031,66 грн. (дві тисячі тридцять одна грн. 66 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: 01132, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Подільського районного суду міста Полтави В. В. Москаленко