КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 363/6699/23 Головуючий у суді І інстанції: Лукач О.П.
провадження №22-ц/824/5226/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області, на стадії підготовчого провадження, перебуває вказана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , у якій позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-779/15-21-сг від 23.02.2021 року в частині затвердження проекту землеустрою на надання у безоплатну власність ОСОБА_2 земельної ділянки для індивідуального садівництва з кадастровим номером :33:022:0933, що розташована на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

16.09.2024 року позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, у якій, посилаючись на положення статті 49 ЦПК України, просив:

визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-779/15-21-сг від 23.02.2021 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у безоплатну власність ОСОБА_2 земельної ділянки для індивідуального садівництва з кадастровим номером :33:022:0933, що розташована на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку для індивідуального садівництва з кадастровим номером :33:022:0933, що розташована на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :33:022:0933, що розташована на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що предметом даного позову є визнання незаконним та скасування наказу відповідача Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, яким відповідач затвердив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надав відповідачеві ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :33:022:0933. Земельна ділянка надана за рахунок земель загального користування, а її надання призвело до позбавлення позивача доступу до належної йому на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером :33:022:0709. Проте задоволення даної позовної вимоги не призведе до відновлення порушених прав позивача, оскільки оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії і його дія вичерпана виконанням. Отже, на думку позивача, обраний ним спосіб захисту порушеного права не відповідає критерію ефективності. Зазначає положення статті 25 Закону України «Про державний земельний кадастр», відповідно до якої «Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності)».

Також, позивач, звертаючись до суду із заявою про зміну предмету, зазначає про збільшення розміру позовних вимог, у зв`язку з чим здійснено доплату судового збору за дві додаткові вимоги немайнового характеру у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2025 року відмовлено у прийнятті заяви позивача про зміну предмету позову.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції безпідставно зробив висновок, що відбулася одночасна зміна предмета й підстав позову. Оскільки з поданої заяви від 16.09.2024 року вбачається, що предмет первісного позову - скасування наказу Держгеокадастру, предмет додаткових вимог - припинення речових прав та скасування реєстрації тієї самої ділянки, яка була об`єктом оскаржуваного наказу, фактичні підстави первинного позову повністю збережено.

Тобто підстави позову не змінювалися. Було доповнення вимог, а не зміна підстав. Вважає, що суд першої інстанції не правильно кваліфікував заяву як новий позов, що суперечить ст. 49 ЦПК України.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також вказував, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, оскільки суд не мав права оцінювати доцільність вимог, відмовляти в їх прийнятті без розгляду, трактувати заяву як новий позов.

Апелянт зазначав, що ЦПК України не містить заборони на об`єднання вимог, якщо вони стосуються одного правовідношення.

Також вважає, що суд першої інстанції допустив істотне процесуальне порушення щодо залучення відповідача ОСОБА_3 .. На переконання апелянта залучення нового відповідача можливе лише після визначення нового предмета позову. Однак ОСОБА_3 не є стороною первісного позову. Його участь випливає виключно з додаткових вимог про припинення права власності та скасування державної реєстрації земельної ділянки. Залучення його до участі у справі фактично означає, що суд першої інстанції де-факто визнав зміст заяви про зміну предмета позову.

13 січня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - адвоката Лабатюк Я.М., в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12.11.2025 року залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги зазначав про те, що первісний позов був спрямований виключно на оскарження акту - Наказу Держгеокадастру, з вимогою визнати його незаконним та скасувати в частині надання земельної ділянки ОСОБА_2 .. Підстави позову грунтувалися на твердженнях про незаконне розпорядження землями загального користування, що нібито порушує права позивача на проїзд. Відповідачами були визначені орган влади Держгеокадастру та первинний набувач, а позов був спрямований на скасування вказаного Наказу.

Тоді як заява ОСОБА_1 про зміну предмета позову вводить абсолютно нові вимоги, зокрема припинення права власності ОСОБА_3 та скасування державної реєстрації земельної ділянки. Вказані вимоги стосуються припинення зареєстрованого права власності третьої особи, яка набула ділянку добросовісно.

Таким чином, у даному випадку, заяву про зміну предмета позову не можна розглядати як доповнення та (або) збільшення позовних вимог, адже вказана заява ОСОБА_1 змінює його сутність з оскарження Наказу на фактичне позбавлення права власності добросовісного набувача земельної ділянки з кадастровим номером :33:022:0933, що розташована на території Лебедвіської сільської ради Вишгородського району Київської області, що вимагає необхідності обгрунтування протиправності набуття права власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку. Фактично обставини, на які посилається позивач у заяві про зміну предмета позову, зокрема щодо статусу ОСОБА_3 , не були частиною первісних позовних вимог.

Тому вважає, що заява позивача про зміну предмета позову підлягає відмові у прийнятті та поверненню її заявнику, адже вона містить як зміну предмета, так і зміну підстав позову у справі № 363/4697/23, що суперечить численним висновкам судів касаційної інстанції та приписам чинного процесуального законодавства України, а саме ст. 49 ЦПК України.

15 січня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 .. Вказував, що доводи відзиву не спростовуються основних аргументів апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції ст. 49 ЦПК України, оскільки заява про зміну предмета позову була подана у межах підготовчого провадження, а фактичні підстави первісного позову залишилися незмінними. Зазначав, що фактично відзив зводиться до повторення позиції суду першої інстанції та не містить правового обгрунтування, яке б спростовувало висновки апеляційної скарги про помилкову кваліфікацію судом заяви про зміну предмета позову як нового позову. Крім того, вважав, що відзив не спростовує доводів апеляційної скарги щодо того, що відмова у прийнятті заяви про зміну предмета позову позбавляє позивача можливості ефективного судового захисту, що суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства.

Тому просив відхилити доводи відзиву на апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12.11.2025 року скасувати.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви про зміну предмету позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що дана заява позивача за своїм змістом свідчить про доповнення позовної заяви додатковими вимогами немайнового характеру, у зв`язку з чим суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити у прийнятті такої заяви.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом у липні 2023 року, ОСОБА_1 визначив предметом позову визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-779/15-21-сг від 23.02.2021 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у безоплатну власність ОСОБА_2 земельної ділянки для індивідуального садівництва з кадастровим номером :33:022:0933, що розташована на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Підставами позову ОСОБА_1 визначив те, що позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 набув незаконно у власність земельну ділянку, оскільки законодавством не передбачена передача у приватну власність фізичним особам земель загального користування, а тому наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-779/15-21-сг від 23.02.2021 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у безоплатну власність ОСОБА_2 земельної ділянки для індивідуального садівництва з кадастровим номером :33:022:0933, що розташована на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, є незаконним та підлягає скасуванню.

16.09.2024 року позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, у якій, посилаючись на положення ч. 3 ст. 49 ЦПК України, просив:

визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-779/15-21-сг від 23.02.2021 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у безоплатну власність ОСОБА_2 земельної ділянки для індивідуального садівництва з кадастровим номером :33:022:0933, що розташована на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку для індивідуального садівництва з кадастровим номером :33:022:0933, що розташована на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області;

скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :33:022:0933, що розташована на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що предметом даного позову є визнання незаконним та скасування наказу відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області, яким відповідач Головного управління Держгеокадастру у Київській області затвердив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надав відповідачеві ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :33:022:0933. Земельна ділянка надана за рахунок земель загального користування, а її надання призвело до позбавлення позивача доступу до належної йому на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером :33:022:0709. Проте задоволення даної позовної вимоги не призведе до відновлення порушених прав позивача, оскільки оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії і його дія вичерпана виконанням. Отже, на думку позивача, обраний ним спосіб захисту порушеного права не відповідає критерію ефективності. Зазначає положення статті 25 Закону України «Про державний земельний кадастр», відповідно до якої «Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності)» (а.с. 182-189 том 1).

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до пункту 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17.

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Особа, яка звертається до суду із позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у ст. 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

При цьому збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмета позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 року в справі № 924/1473/15 та у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 922/2575/19, від 31.01.2024 року у справі № 201/4160/19.

Заяву про зміну предмета або підстав позову, можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно в її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісно підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 22.07.2021 року у справі №910/18389/20.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги, стосовно того, що у даній справі позивачка залишила незмінними первісні основні підстави позову та лише доповнила їх новими обставинами, які безпосередньо пов`язані з основними підставами позову, що зумовлені тим, що обраний позивачем у первісному позові спосіб захисту порушеного права не відповідає критерію ефективності.

Позивач, подаючи заяву про зміну предмета позову також доповнив підставу позову, водночас первісні підстави також збережені, що не можна розцінювати як докорінну зміну предмета і підстав та формування нового позову.

Тобто в даному випадку вбачається зміна предмету позову, а підстави позову залишаються незмінними, а тому заяву подану позивачем не можливо розглядати, як новий позов на що суд першої інстанції уваги не звернув і помилково відмовив у зміні предмету позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що позивачем змінено підстави і предмет позовних вимог та помилково відмовив у прийнятті позивачу заяви про зміну предмета позову.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, відповідно до вимог статті 379 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «20» лютого 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко