Справа № 183/9012/24
№ 6/183/303/25
У Х В А Л А

23 березня 2026 року місто Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Чабаненка Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Комунального некомерційного підприємства «Сіверськодонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Сіверськодонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд

у с т а н о в и в :

Комунальне некомерційне підприємство «Сіверськодонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради звернулося до суду з заявою про розстрочення виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2025 року та додаткового рішення від 29 травня 2025 року у справі №183/9012/24.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнаний незаконним та скасований наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради від 29 липня 2024 року № 311-ос про звільнення ОСОБА_1 , заступника генерального директора з організаційно-методичної роботи апарату управління Комунального некомерційного підприємства «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника генерального директора з організаційно-методичної роботи апарату управління Комунального некомерційного підприємства «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради з 30 липня 2024 року. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 липня 2024 року по 29 січня 2025 року за 132 робочих дні, у розмірі 323138 (триста двадцять три тисячі сто тридцять вісім) гривень 54 копійки (без вирахування податків та інших обов`язкових платежів). В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. А додатковим рішенням від 29 травня 2025 року стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 січня 2025 року по 30 квітня 2025 року за 65 робочих днів, у розмірі 161721 (сто шістдесят одна тисяча сімсот двадцять одна) гривня 30 (тридцять) копійок (без вирахування податків та інших обов`язкових платежів). Допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

На виконання судового рішення щодо негайного виконання, КНП СМБЛ поновило позивача на роботі та виплатило їй середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 54736,44 грн.

Через визнання лікарні критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення України в особливий період; суттєвого зменшення у 2025 році фінансування закладу; з урахуванням того, що джерелами фінансування КНП СМБЛ є місцевий бюджет фінансування лікарні на 2025 рік не вистачає навіть для повної оплати праці на підприємстві, що зумовило звернення до суду з заявою про розстрочення виконання судового рішення.

У судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися. Представником заявника подано заяву про розгляд заяви за відсутності представника КНП СМБЛ та повідомлено про те, що відповідачем на виконання судового рішення та додаткового рішення сплачені усі присуджені позивачеві кошти. Представником позивача подано заяву про розгляд заяви за відсутності сторони позивача з проханням відмовити у задоволенні заяви.

У зв`язку з неявкою осіб, що беруть участь у справі, фіксування судового розгляду за допомогою технічних засобів не здійснювалося

Суд, дослідивши підстави заяви, письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом установлено що, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у цивільній справі № 183/9012/25 від 30 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнаний незаконним та скасований наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради від 29 липня 2024 року № 311-ос про звільнення ОСОБА_1 , заступника генерального директора з організаційно-методичної роботи апарату управління Комунального некомерційного підприємства «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника генерального директора з організаційно-методичної роботи апарату управління Комунального некомерційного підприємства «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради з 30 липня 2024 року. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 липня 2024 року по 29 січня 2025 року за 132 робочих дні, у розмірі 323138 (триста двадцять три тисячі сто тридцять вісім) гривень 54 копійки (без вирахування податків та інших обов`язкових платежів). В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. А додатковим рішенням від 29 травня 2025 року стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 січня 2025 року по 30 квітня 2025 року за 65 робочих днів, у розмірі 161721 (сто шістдесят одна тисяча сімсот двадцять одна) гривня 30 (тридцять) копійок (без вирахування податків та інших обов`язкових платежів). Допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

На виконання судового рішення щодо негайного виконання, КНП СМБЛ поновило позивача на роботі та виплатило їй середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 54736,44 грн.

Обґрунтовуючи заяву про розстрочення виконання рішення суду від 30 квітня 2025 року та додаткового рішення від 29 травня 2025 року заявник посилається на те, що КНП СМБЛ визнано критично важливим підприємством для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення України в особливий період; через суттєве зменшення у 2025 році фінансування закладу та з урахуванням того, що фінансування лікарні на 2025 рік не вистачає навіть для повної оплати праці на підприємстві підприємство має можливості виконати судове рішення шляхом сплати коштів одним платежем, через що просить розстрочити виконання рішення суду строком на 12 місяців.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2025 року рішення суду від 30 квітня 2025 року залишене без змін; а додаткове рішення від 29 травня 2025 року скасоване в частині відмови у стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19252,69 грн, а також стягнуті витрати по сплаті судового збору за апеляційний розгляд у розмірі 1849,5 грн.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Стаття 33 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Обставинами, які ускладнюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому, а підстави для відстрочки виконання рішення повинні бути чітко встановлені та підтверджені відповідними доказами.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконані провадження» роз`яснено, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 № 8 установлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення або відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними, такими що не залежать від волі сторін. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведене дає підстави для висновку, що при розгляді заяв щодо відстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому, які як і наявність виключних обставин для відтермінування має довести боржник.

При цьому, надання відстрочення виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Як на підставу для відстрочення виконання рішення суду заявник посилається на бажання виконати рішення, значний розмір для боржника суми заборгованості, створення рішенням суду надмірного тягарю для майнових прав заявника, воєнний стан в Україні.

Заявником не було надано до суду достатніх доказів на підтвердження його майнового стану після ухвалення рішення суду про стягнення сум, які б дозволяли би суду з`ясувати можливість чи неможливість виконання рішення суду у присудженому розмірі стягнення.

Ураховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про недоведеність заявником існування правових підстав для розстрочення виконання рішення суду, оскільки у судовому засіданні не встановлено виключної обставини, що перешкоджає належному виконанню рішення суду або робить неможливим його виконання протягом установленого законодавством строку, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, не має фінансової можливості виконати рішення суду.

За таких обставин, виходячи з принципів верховенства права, обов`язковості виконання судових рішень, відсутності виключних обставин для розстрочення виконання рішення, ураховуючи викладені вище обставини справи та норми закону, які регулюють вирішення цього питання, практику Верховного Суду щодо його вирішення, оскільки заявник не надав доказів на обґрунтування вимог про необхідність відстрочення судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розстрочення виконання судового рішення у цій справі, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 260, 435 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства «Сіверськодонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Сіверськодонецька міська багатопрофільна лікарня» Сєвєродонецької міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем проголошення ухвали суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Г.Дубовенко