Житомирський апеляційний суд
Справа №281/326/25 Головуючий у 1-й інст. Свинченко Г. Д.
Категорія 10 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №281/326/25 за позовом ОСОБА_1 до Лугинської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Свинченко Г.Д.

встановив:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок площею 65,0 кв.м. та допоміжні (господарські) будівлі, а саме: веранду площею 2,1 кв.м., літню кухню-сарай площею 2,20 кв.м., погреб площею 1,80 кв.м. та колодязь площею 1,80 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 і належали на праві особистої власності її померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 батьку, ОСОБА_2 ;

- визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельні ділянки площею 0,1794 га (кадастровий номер :03:001:0103), площею 0,2426 га (кадастровий номер :03:001:0102), площею 0,0669 га (кадастровий номер :03:001:0101), площею 0,2500 га (кадастровий номер :03:001:0104), площею 0,6740 га (кадастровий номер :07:000:0249), площею 0,4564 га (кадастровий номер :06:000:0065), площею 1,5530 га (кадастровий номер :01:000:0056) та площею 1,5696 га (кадастровий номер :01:000:0044), які розташовані на території Путиловицького старостинського округу Лугинської селищної ради Коростенського(Лугинського) району Житомирської області, а саме в селі Путиловичі Коростенського (Лугинського) району Житомирської області і належали на праві особистої власності її померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 батьку, ОСОБА_2 .

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Путиловичі, Лугинського району, Житомирської області помер її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті вона прийняла спадщину, але не оформила в нотаріальній конторі свою частину спадкового майна як спадкоємець за законом першої черги, оскільки основним спадкоємцем за заповітом був її брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 її брат ОСОБА_3 також помер, але за життя так і не оформив своїх прав на спадкове майно після смерті батька.

До складу спадкового майна входять житловий будинок площею 65,0 кв. м. та допоміжні (господарські) будівлі до нього, а саме: веранда площею 2.1 кв. м., літня кухня-сарай площею 2,20 кв.м., погріб площею 1,80 кв.м. та колодязь площею 1,80 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 загальною вартістю 18 774,89 грн та земельні ділянки площами 0,1794 га (кадастровий номер :03:001:0103), 0,2426 га (кадастровий номер :03:001:0102), 0,0669 га (кадастровий номер :03:001:0101), 0,2500 га (кадастровий номер :03:001:0104), 0,6740 га (кадастровий номер :07:000:0249), 0,4564 га (кадастровий номер :06:000:0065), 1,5530 га (кадастровий номер :01:000:0056) та 1,5696 га (кадастровий номер :01:000:0044), загальною вартістю 292406,37 грн, які розташовані на території Путиловицького старостинського округу Лугинської селищної ради Коростенського (Лугинського) району Житомирської області, а саме: в с. Путиловичі, Коростенського (Лугинського) району, Житомирської області.

Позивач прийняла спадщину після смерті батька, але не оформила в нотаріальній конторі свою частину спадкового майна, як спадкоємець за законом першої черги, оскільки основним спадкоємцем за заповітом був її брат ОСОБА_3 .

Також ОСОБА_1 вказала, що вступила у фактичне володіння та управління будинком та допоміжними (господарськими) будівлями, користується ними та земельними ділянками, але не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про їх успадкування, так як ні батько, ні брат не оформили право власності на зазначене майно.

Інших спадкоємців, окрім позивачки, ні за заповітом, ні за законом, які б претендували на зазначену спадщину ні у батька, ні у брата немає, із заявами про прийняття спадщини вони до нотаріальної контори не зверталися.

04.06.2025 ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та допоміжні (господарські) будівлі і земельні ділянки, але їй було відмовлено, оскільки правовстановлюючі документи на дане майно відсутні, а також в силу того, що спадкоємцем за заповітом являється її померлий брат ОСОБА_3 .

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що після смерті батька вона прийняла спадщину, але не оформила в нотаріальній конторі свою частину спадкового майна як спадкоємець за законом першої черги, оскільки основним спадкоємцем за заповітом був її брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 її брат також помер, але за життя так фактично і не прийняв спадщину після смерті батька та не оформив своїх прав на спадкове майно.

Звертає увагу, що земельні ділянки розмірами 0,4564 га (кадастровий номер :06:000:0065) та 1,5530 га (кадастровий номер :01:000:0056) раніше належали на праві особистої власності її померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцем якої являвся її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але за життя прийняв спадщину у вигляді вищезазначених земельних ділянок в силу ст. 1261 ЦК України, проте не встиг оформити на них право власності в зв`язку із своєю смертю.

Факт прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 її чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується довідкою виконавчого комітету Лугинської селищної ради №356 від 16.10.2024, де зазначено, що її померлий батько був зареєстрований та проживав разом з її померлою матір`ю однією сім`єю до дня її смерті, копією свідоцтва про одруження, копією свідоцтва про смерть матері ОСОБА_4 .

Вважає твердження суду першої інстанції про те, що перехід права власності у вигляді зазначених вище земельних ділянок від померлої матері ОСОБА_4 до її померлого батька ОСОБА_2 за його життя не відбувся є безпідставними і упередженими та спростовуються поданими документами. Таким чином вказані земельні ділянки слід рахувати також власністю померлого батька ОСОБА_2 .

Також вказує, що після смерті батька ОСОБА_2 позивачка на відміну від померлого брата вступила у фактичне володіння та управління будинком та допоміжними (господарськими) будівлями, користується. Крім того, користується земельними ділянками, проте не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про їх успадкування, так як батько, ні брат, як спадкоємець першої черги за заповітом при житті не виготовили технічний паспорт на житловий будинок та допоміжні(господарські) будівлі і не отримали свідоцтва про право власності на них та земельні ділянки.

Інших спадкоємців, окрім неї, ні за заповітом, ні за законом, які б претендували на вищезгадану спадщину ні у померлого батька ОСОБА_2 , ні у померлого брата ОСОБА_3 немає. Із заявами про прийняття вищезгаданої спадщини вони до нотаріальної контори не зверталися, що підтверджується витягами із спадкового реєстру, які також знаходяться в матеріалах справи.

Разом з тим, вона звернулась до приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Можарівської Наталії Володимирівни із проханням видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та допоміжні (господарські) будівлі і вищезгадані земельні ділянки, проте їй в цьому було відмовлено, оскільки правовстановлюючі документи на дане майно відсутні, а також в силу того, що спадкоємцем за заповітом являється її померлий брат ОСОБА_3 , що підтверджується відмовою у вчиненні нотаріальної дії за №380/02-14 від 04.06.2025 року.

На переконання позивачки, в силу ст. 1262 ЦК України вона як рідна сестра померлого брата має право на спадкування за законом його майна, оскільки інші спадкоємці визначені цією статтею відсутні. Однак так як брат не мав майна, яке б було його приватною особистою власністю і не прийняв спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 та не оформив своїх прав на це майно, вона мала повне право на спадкування вищезазначеного майна після смерті батька незалежно від того, чи зверталася із заявою до нотаріальної контори після смерті брата чи ні. Вказане майно на момент подачі позову рахується приватною власністю померлого батька ОСОБА_2 , а із заявою про прийняття спадщини після його смерті позивачка своєчасно звернулася до нотаріальної контори, що підтверджується відповідними доказами , які містяться в матеріалах цієї справи.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 27.08.1962 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 19.06.2025 року, копії свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 30.12.1997 року та копії свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 03.06.2010 року, батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.85 - 86).

07.12.2012 ОСОБА_2 склав заповіт, який зареєстрований в реєстрі за № 79 та посвідчений секретарем Путиловицької сільської ради Голенею С.П., відповідно до якого він заповів все своє майно, яке на день смерті буде йому належати, де б воно не знаходилося і з чого воно б не складалося, в тому числі належний йому житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з надвірними будівлями і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті, і на що він за законом буде мати право, заповів своєму сину - ОСОБА_3 (а.с.89).

Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЖТ №175017 від 24.09.2003 року та серії ЖТ №175016 від 24.09.2024 року видані на ім`я ОСОБА_4 та належать їй на праві власності, що підтверджується копіями зазначених державних актів та витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки (а.с.1-18).

Документів, що підтверджують факт смерті ОСОБА_4 та переходу права власності на вказані земельні ділянки до спадкодавця ОСОБА_2 , в матеріалах справи відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 26.02.2015 (а.с.74).

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 30.11.2023 року (а.с.75).

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 12 від 09.06.2025 року, житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 , належали на праві особистої власності ОСОБА_2 (а.с.76).

Відповідно до довідки № 1137 від 21.05.2024 та довідки № 228 від 22.05. 2024, ОСОБА_2 дійсно постійно проживав без реєстрації по АДРЕСА_2 з вересня 2012 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з дочкою ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою № 1137 від 21.05.2024 року та довідкою № 228 від 22.05. 2024 (а.с.78).

Позивач ОСОБА_1 14.08.2015 року подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька - ОСОБА_2 , зареєстровану в реєстрі за № 4423.

Листом № 02-14/132 від 11.09.2015 року ОСОБА_1 було повідомлено, що на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини було заведено спадкову праву № 56/2015, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №40824818 від 02.07.2015 (а.с.79, 83).

Також ОСОБА_1 листом від 04.06.2025 №380/02-14 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька у зв`язку з тим, що право на спадкування майна, що належало ОСОБА_2 , має спадкоємець за заповітом його син ОСОБА_3 . Спадкова справа № 56/2015 була заведена за заявою ОСОБА_3 02.07.2015 року (а.с.10).

Згідно довідки, оціночна вартість об`єкта нерухомості - житлового будинку з господарськими будівлями та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , становить 311 181,26 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, довідки № 612 від 20.06.2025, згідно архівних та інвентаризаційних даних станом на 29.12.2012 державна реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , КП «Коростенське МБТІ» не проводилась (а.с. 90 - 91).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Лугинська селищна рада не є належним відповідачем по справі, оскільки спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , однак в матеріалах справи відсутні докази того, що спадщину після смерті останнього ніхто не прийняв. Отже, на час звернення з позовом право позивача на реалізацію спадкових прав не порушено та не підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, з аповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Суд першої інстанції правильно встановив, що спадкодавець ОСОБА_2 заповів усе належне йому майно своєму сину ОСОБА_3 , який у встановлений строк прийняв спадщину за заповітом, але не встиг оформити її у зв`язку із смертю. Також нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька у зв`язку з тим, що право на спадкування майна померлого має спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 і дана відмова є правомірною.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та його батьки.

Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Проте, позивачкою не ставиться вимога про визнання права власності на спадкове майно після смерті брата ОСОБА_3 , не доведено, що вона зверталась із заявою про прийняття спадщини за законом після його смерті і їй було у цьому відмовлено, а також не зазначено чи є у ОСОБА_3 спадкоємці першої черги та чи прийняли вони спадщину після його смерті.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі №523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оскільки спадщину після смерті батька ОСОБА_2 прийняв його син ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , в матеріалах справи відсутні докази того, що спадщину після смерті останнього ніхто не прийняв, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених вимог.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відому у задоволенні позову у зв`язку із тим, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що на час звернення з позовом порушено її право на реалізацію спадкових прав після смерті батька.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм спадкового права після смерті ОСОБА_2 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено, що спадкування після його смерті здійснювалося за заповітом на користь ОСОБА_3 . В силу статей 1223, 1261 ЦК України, у разі наявності заповіту саме спадкоємець, визначений заповітом, має переважне право на спадкування.

Сам по собі факт неоформлення спадщини спадкоємцем за заповітом не зумовлює автоматичного переходу права на спадщину до інших осіб без встановлення у визначеному законом порядку факту неприйняття спадщини або визнання її відумерлою. Таких обставин матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у апелянта права на спадкування після смерті ОСОБА_3 також є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Однак вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після смерті брата до суду не заявлялися.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправомірності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки відсутність правовстановлюючих документів на спірне майно та наявність спадкоємця за заповітом, який прийняв спадщину, об`єктивно унеможливлювали вчинення нотаріальної дії. Відповідно до Закону України «Про нотаріат», нотаріус не наділений повноваженнями встановлювати право власності або вирішувати спір щодо належності майна.

Посилання апелянта на фактичне володіння та користування майном не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки саме по собі користування майном не є достатньою правовою підставою для визнання права власності у порядку спадкування без встановлення складу спадщини, належності майна спадкодавцю та належного прийняття спадщини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.

Головуючий Судді