Справа №567/1972/25
Провадження №2/567/152/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2026 року м.Острог
Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Василевич О.В.
секретар - Клімович О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Соботник В.Й. звернувся в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 16.06.2016 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (актовий запис №899), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Вказує, що від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову зазначає, що після укладення шлюбу та до початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, сторони проживали в орендованому житлі у м.Івано-Франківськ. Після початку війни, навесні 2022 року, позивачка з дитиною виїхала до Туреччини, де проживала приблизно півтора роки. В цей час відповідач проживав окремо від них, фінансової допомоги на утримання дитини не надавав та усі витрати на житло, харчування, побутові потреби позивачка несла самостійно. В 2023 році відповідач переїхав до Німеччини. Позивачка маючи намір відновити стосунки вирішила переїхати до нього. Проте стосунки між ними залишилися напруженими, чоловік втрачав/змінював роботу, через що виникали фінансові труднощі та конфлікти. Попри спроби зберегти шлюб, порозуміння між сторонами не було досягнуто, спільного сімейного життя фактично немає, сторони тривалий час проживають окремо один від одного.
Вказує, що причиною звернення позивачки до суду з вищеказаним позовом є втрата між подружжям взаєморозуміння, між ними часто виникають тривалі конфлікти та позивачка втратила підтримку з боку відповідача.
Вважає, що шлюбне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини вони не підтримують, спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, фактично припинили спільне життя. Вбачає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що й спонукало звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.
Просить позовні вимоги задовольнити та розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Крім того, просить після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище - " ОСОБА_5 " та неповнолітню дитину ОСОБА_4 залишити проживати з матір`ю ОСОБА_6 .
Ухвалою суду від 18.11.2025 року відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду 15.12.2025 року за клопотанням відповідача справа була направленадо Верховного Суду для визначення підсудності.
Ухвалою Верховного Суду від 22.01.2026 року підсудність даної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу визначена Острозькому районному суду Рівненської області.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивачки в позовній заяві вказав на те, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі, крім того в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи здійснювати у його відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки виконкому Острозької міської ради від 14.11.2025 року ОСОБА_8 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16 червня 2016 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (актовий запис №899), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.06.2016р.
Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 10.01.2018 року.
Згідно адресної довідки виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області вих. №5438/01-17-25 від 14.11.2025 року відповідач ОСОБА_8 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що відповідач є громадянином Республіки Молдова, позивачка - громадянкою України.
З доводів представника позивачки судом встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, що відповідачем не спростовано.
Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.
Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 втратили почуття один до одного, на даний час шлюб фактично припинено, оскільки разом вони як сім`я не проживають, спільного господарства не ведуть, спроби відновити шлюбні відносини сторони не роблять. Таким чином шлюб існує формально, а тому вбачаються підстави для його розірвання в судовому порядку.
З матеріалів справи вбачається, що сім`я фактично розпалася, оскільки сторони спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, подружніх стосунків не підтримують, що свідчить про формальне існування шлюбу. А відтак суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення.
Крім того, у відповідності до ст.113 СК України особа, що змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Відтак наявні правові після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « ОСОБА_5 ».
Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. На даний час шлюб фактично припинено і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим.
При вирішенні позовної вимоги про визначення місця проживання дитини суд виходить з наступного.
Представник позивачки, звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, просить після розірвання шлюбу залишити проживати малолітнього сина ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 .
З матеріалів справи судом встановлено, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого є позивачка та відповідач, проживає спільно з позивачкою, проти чого відповідач не заперечує.
Відповідно до ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Як було вище встановлено судом, позивачка з дитиною та відповідач проживають окремо.
Водночас згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
В матеріалах справи відсутні будь-які відомості та позивачкою не наведено жодних доводів, як і не надано жодних доказів на підтвердження існування спору з відповідачем щодо місця проживання дитини.
У зв`язку з фактичною відсутністю спору між сторонами щодо місця проживання дитини та враховуючи те, що малолітній ОСОБА_4 проживає з позивачкою, а у відповідача відсутні будь-які заперечення з приводу спільного проживання сина з матір`ю, суд, за відсутності будь-яких відомостей та доказів на підтвердження існування спору з даного приводу, не вбачає фактичних та правих підстав для судового захисту заявленої позивачкою вимоги про визначення місця проживання дитини.
Окрім того, суд бере до уваги, що позов про розірвання шлюбу було подано до суду 07.11.2025 року, сторони повторно з клопотанням про надання строку на примирення до суду не звертались, у зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що у позивачки та відповідача було достатньо часу для прийняття виваженого рішення про необхідність розірвання шлюбу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.5, 12, 13, 211, 258, 263-265, 273 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити частково.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ), зареєстрований 16 червня 2016 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (актовий запис №899).
Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « ОСОБА_5 ».
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.