Справа №:755/3834/26
Провадження №: 2-о/755/212/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про передачу заяви за підсудністю

"23" березня 2026 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заінтересована особа - ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заінтересована особа - ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О. 13 березня 2026 року.

Перевіривши матеріали заяви та долучених до неї документів, судом встановлено таке.

У поданій заяві ОСОБА_1 просить застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким заборонити ОСОБА_4 :

1) наближатися до ОСОБА_1 , та його малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , на відстань ближче 100 метрів, незалежно від місця їх перебування;

2) контактувати з ОСОБА_1 та його малолітніми дітьми будь-якими засобами зв`язку чи іншими способами, зокрема, шляхом телефонних дзвінків, повідомлень, електронної пошти, соціальних мереж та месенджерів;

3) зобов`язати ОСОБА_4 утримуватися від будь-яких форм психологічного насильства щодо заявника та його малолітніх дітей.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 ЦПК України).

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Питання про підсудність справ визначається цивільним процесуальним кодексом України.

Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису встановлено Главою 13 Розділу IV ЦПК України.

Частиною першою статті 350-1 ЦПК України встановлено, що заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» регулюються питання щодо місця проживання фізичної особи.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» житло - житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає; декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади.

Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) регулюється Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від

07 лютого 2022 року № 265 (надалі - Порядок).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Відповідно до пунктів 2,3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» для підтвердження інформації про місце проживання (перебування), зареєстроване до набрання чинності цим Законом, особа може подавати відомості про місце проживання, що були внесені до:

1) паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки; 2) паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі е-паспорта або е-паспорта для виїзду за кордон; 3) витягу з реєстру територіальної громади.

З дня запровадження доступу до відомчої інформаційної системи, але не пізніше 1 березня

2022 року, інформація про місце проживання (перебування) особи підтверджується також із зазначеної відомчої інформаційної системи.

Отже, чинним законодавством чітко передбачено вимоги до декларування/реєстрації особою місця свого проживання чи перебування, та передбачено документи, які це підтверджують.

У поданій заяві ОСОБА_1 зазначає, що разом з неповнолітніми дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, доказів на підтвердження зареєстрованого (задекларованого) місця проживання за вказаною адресою заяви або його малолітніх дітей не додано.

З метою встановлення зареєстрованого місця проживання особи ОСОБА_1 та його малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент звернення до Дніпровського районного суду міста Києва, судом здійснено відповідно запити.

Відповідно до відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА від 13 березня 2026 року № 147476008, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 .

Згідно із відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької РДА від 13 березня 2026 року № 147476049, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької РДА від 13 березня 2026 року № 147476031, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Отже, відомостей про зареєстроване місце проживання заявника ОСОБА_1 або його дітей, в інтересах яких, в тому числі, звертається останній на території Дніпровського району міста Києва не встановлено. Доказів фактичного постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до матеріалів справи також не долучено.

Відповідно до частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно із статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що є діючим військовослужбовцем, через виконання бойових завдань часто відсутній за адресою місця проживання, і тому не завжди може запобігти конфліктним ситуаціям, які постійно створює ОСОБА_4 , тим самим піддаючи малолітніх дітей заявника сильному психологічному тиску, стресу та страху, що порушує звичне безпечне середовище та найкращі інтереси дітей. Заявник звернувся до суду з метою забезпечення психологічної безпеки своїх малолітніх дітей.

Оскільки судом встановлено, що підсудність даної категорії справ визначається за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства, в даному випадку за зареєстрованим місцем проживання малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , тому дана заява територіально не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва та підлягає передачі на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва за підсудністю.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд не тільки вправі, а й зобов`язаний ухилитися від розв`язання справ, йому не підсудних.

Вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є виконаними, коли справа заявника була розглянута національним судом, який створено на підставі закону. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Таким чином, за наведених обставин наявні правові підстави для передачі справи за підсудністю за адресою зареєстрованого місця проживання малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Дарницького районного суду міста Києва (вул. Олександра Кошиця, 5-А, м. Київ, 02068).

Керуючись статтями 31, 32, 258-261, 293-294, 350-1 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заінтересована особа - ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, передати на розгляд до Дарницького районного суду міста Києва (вул. Олександра Кошиця, 5-А, м. Київ, 02068) за підсудністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 23 березня 2026 року, після закінчення періоду тимчасової непрацездатності головуючого - судді Хромової О.О.

Суддя О.О. Хромова