Справа № 463/1531/26
Провадження № 2-о/463/90/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Львів

Личаківський районний суд м. Львова в складі: головуючої судді Ціпивко І. І. з участю секретаря судового засідання Метеллі Б.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту, що має юридичне значення, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

Стислий виклад позицій сторін.

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, просить встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Маріуполь, Донецької області), яка померла у віці 79 роки ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Маріуполь, Донецької області, Україна.

Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла у віці 79 роки ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Маріуполь, Донецької області, Україна, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 25.11.2025, однак таке видано на тимчасово окупованій території нелегітимним органом окупаційної влади. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України України від 28 лютого 2025 року № 376, територію м. Маріуполь, Донецької області визначено як тимчасово окуповану. Таким чином заявниця не має можливості отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , оскільки не має можливості отримати документи, які необхідні для реєстрації смерті на території України. Встановлення факту смерті в судовому порядку необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть відповідно до чинного законодавства України.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 лютого 2026 року головуючим суддею в справі визначено суддю Ціпивко І.І.

Ухвалою судді Личаківського районного суду міста Львова від 20 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання по розгляду справи по суті призначено на 20 лютого 2026 року.

Розгляд справи по суті відбувся 20.02.2026 без участі сторін.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник у поданій заяві клопотали про розгляд справи за їхньої відсутності, вимоги такої підтримали в повному обсязі та просили такі задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 була громадянкою України, уродженкою міста Маріуполь, Донецької області, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Орджонікідз РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 22 серпня 1997 року.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 від 18.10.1976 року, її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 25.11.2025 та довідкою про смерть № С-09397 від 25.11.2025 виданих на тимчасово окупованій території України.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» передбачено, що згідно з цим Законом тимчасово, з дня набрання ним чинності з урахуванням положень Закону України «Про створення необхідних умов для мирного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей» на строк до 31 грудня 2021 року включно, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме: 1) сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей; 2) внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини; 3) надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями.

Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготованим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, м. Маріуполь Маріупольської міської територіальної громади з 21.05.2022. Таким чином, м.Маріуполь, Донецької області є тимчасово окупованою територією, а будь-які органи, їх посадові та службові особи, утворені, обрані, сформовані та призначені там всупереч законодавству України є нелегітимними.

Статтею 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, зробленими в справах «Лоїзіду проти Туреччини» («Loizidou v. Turkey», заява № 15318/89, рішення від 18.12.1996), «Кіпр проти Туреччини» («Cyprus v. Turkey», заява № 25781/94, рішення від 10.05.2001), а також «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»» («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», заява № 11138/10, рішення від 23.02.2016) та «Ілашку та інші проти Республіки Молдова та Росії» («Ilascu and Others v. Moldova and Russia», заява № 48787/99, рішення від 08.07.2004), першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Також, окрім застосування зазначених норм до вказаних правовідносин, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, відповідно до п. 1 якої в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснюється у пунктах 10, 18 постанови суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів цивільного стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. У цей-же час, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, котрі видають уповноважені на те органи, а є лише підставою для їх одержання.

В силу ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для усіх органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на усій території України

Висновки суду за результатами розгляду заяви.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що заявниця ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 та мала право звертатися із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Крім цього, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка померла у віці 79 роки ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Маріуполь, Донецької області, Україна, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 25.11.2026 та довідкою про смерть № С-09397 від 25.11.2025.

Встановлення факту смерті ОСОБА_3 породжує для заявниці юридичні наслідки, оскільки дозволить їй у встановленому законом порядку припинити існуючі правовідносини померлого з державними органами та органами місцевого самоврядування. При цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті.

З огляду на викладене суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України у місті Маріуполь, Донецької області, Україна, а тому заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати, пов`язані з розглядом справи про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. 293, 294, 315, 317, 319, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Маріуполь, Донецької області, Україна, у віці 79 років.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місцепроживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: 79017, м. Львів, вул. Зелена, 77 .

Повний текст рішення складено 20.02.2026 року.

Суддя Ірина ЦІПИВКО