СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/1435/25
Провадження № 2/306/68/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Е.А. Вінер

секретаря судових засідань О.А. Чубірка

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Свалява цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (адреса: 03045, м.Київ, вулиця Набережно-Корчуватська, буд.27, прим.2 ) до ОСОБА_1 ( адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" Дідух Є.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що 26 квітня 2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора уклали електронний договір № 4597457 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 10000 гривень, строк кредиту 360 днів зі сплатою відсотків за коритсування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. ТзОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало ОСОБА_1 кредит в зазначеній сумі, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ "Приватбанк". За інформацією в листі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», відповідно до зазначеного договору № 4597457 від 26.04.2024 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 10000 грн. на платіжну карту НОМЕР_1 . За даними поденного розрахунку заборгованості за договором № 4597457 від 26.04.2024 року у період з 26.04.2024 року по 25.11.2024 року включно було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 32100 грн. Сума заборгованості за договором розрахована в формі поденного розрахунку заборгованості, у відповідності до умов договору.

25.11.2024 року між ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТзОВ «Українські Фінансові Операції» було укладено Договір факторингу №25/11/2024 за яким ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило право вимоги за кредитним договором № 4597457 від 26.04.2024 на користь ТзОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 25/11/2024 від 25.11.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер. Отже, до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена. У зв`язку з чим, представник позивача просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 64000,00 гривень.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 12.08.2025 року відкрито провадження у справі.

В судове засідання представник товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи у відсутності представника на підставі наявних у справі доказів (а.с. 27, том 1).

В судове засідання адвокат та її представник не з"явилися. Представник відповідача - адвокат Дяків О.В. подала клопотання про розгляд справи без участі(а.с. 34, том 2).

Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в тому числі і докази надані в електронних копіях та електронні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 квітня 2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора уклали електронний договір № 4597457 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 10000 гривень, строк кредиту 360 днів зі сплатою відсотків за коритсування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Відповідно до умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 10000 гривень, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.

З матеріалів справи вбачається, що в порушення умов договору відповідач не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання.

25.11.2024 року між ТзОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТзОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено Договір факторингу №25/11/2024, відповідно до умов якого ТзОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідача за договором № 4597457 від 26.04.2024 року.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 64000,00 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед кредитором за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст.525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань.

Надані представником позивача докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості, у зв`язку з цим позов в цій частині є обґрунтований та таким, що підлягає до задоволення.

Щодо стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних, з даного приводу суд зазначає наступне.

Так, п.15 та п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до правових висновків висловлених Верховним Судом у справі №922/1964/21 від 16.11.2022 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

При цьому, суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20,від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19).

Судом встановлено, що 01 серпня 2024 року між ТзОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» та адвокатом Дідух Є.О. було укладено Договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг. Із Акту приймання-передачі наданих послуг до Договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 року вбачається, що адвокат надав послуги на загальну суму 10 000 гривень(а.с.170-180, том 1).

Разом з тим, витрати за надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Однак, суд бере до уваги те, що така справа дійсно не є складною, є типовою для представника позивача та не потребує значного проміжку часу для підготовки та подання позову, розмір витрат на плату адвоката повинен бути співмірним із ціною позову, а тому суд приходить до висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень є завищеною, яку слід зменшити до 5 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 526, 549-552, 1054 ЦК України та ст.ст. 2, 19, 89, 229, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (адреса: 03045, м.Київ, вулиця Набережно-Корчуватська, буд.27, прим.2 ) до ОСОБА_1 ( адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" заборгованість загальною сумою 64000 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 10000 грн.,суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором - 32100 грн. суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ "Українські фінансові операції" 21900 грн., сплачену суму судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та 4000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 18 березня 2026 року.

Суддя Свалявського районного суду

Закарпатської області Е.А.Вінер