справа № 361/1558/26
провадження № 2-з/361/13/26
УХВАЛА

про забезпечення позову

24 лютого 2026 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Ведмідь Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договір дарування та скасування рішення про державну реєстрацію,

встановив:

У лютому 2026 року до Броварського міськрайонного суду Київської області поданий позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ОСОБА_5 про визнання недійсним договір дарування та скасування рішення про державну реєстрацію.

Провадження по справі не відкрито.

23 лютого 2026 року представник позивачів адвокат Григораш К.М. подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , номер відомостей про речове право: 61766541, що належить на праві приватної власності Відповідачу 2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; 2. Встановити заборону Відповідачу 2 ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснювати відчуження, розпорядження належною їй на праві приватної власності 1/3 часткою квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106, загальною площею (кв.м.): 70.3, житловою площею (кв.м.): 42.7, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , номер відомостей про речове право: 61766541.

Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що 12.08.2025 року між позивачами та відповідачем було укладено договір позики. У жовтні 2025 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики. Разом з позовною заявою було також подано заяву про забезпечення позову. Провадження у справі № 361/11549/25 було відкрито 09.10.2025 року. Відповідач 1 отримала копію позову з додатками 03.10.2025 р. Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року було скасовано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2025 року та ухвалено нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на належну Відповідачу 1 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 106, а також накладено арешт на грошові кошти Відповідача 1. 29.01.2026 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Кузьменком Олексієм Степановичем за заявою представника Позивачів від 28.01.2026 року було прийнято до примусового виконання постанову Київського апеляційного суду від 21.01.2026 року у цивільній справі № 361/11549/25 про забезпечення позову та відкрито виконавче провадження № 80122709. В ході ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження представником позивачів було встановлено, що в рамках виконавчого провадження на виконання вищевказаної постанови апеляційного суду приватним виконавцем було накладено лише арешт на грошові кошти відповідача 1. В подальшому позивачам стало відомо, що фактично одразу після подання представником Позивачів позовної заяви до суду, отримання позову Відповідачем 1 03.10.2025 року, вже на наступний день - 04.10.2025 року відповідач 1 здійснила укладення нотаріально посвідченого договору дарування частки квартири зареєстрованого в реєстрі за номером №758 (далі Договір), за яким Відповідач 1 відчужила належну їй на праві власності 1/3 частку квартири АДРЕСА_5 безоплатно на користь матері Відповідача 2.

Наразі у позивачів є обґрунтовані підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, виконання рішення суду у даній справі може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Згідно із п.1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна, серед іншого містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 зазначено, що для вжиття заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вказане свідчить, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Із поданої заяви вбачається, що доводи заявника зводяться до висновку про недобросовісність дій відповідача 1, яка ухилилася від виконання договору позики та не повернула борг, що в подальшому унеможливило виконання постанови апеляційного суду про забезпечення позову та можливого звернення стягнення на майно у разі прийняття судом рішення по справі про стягнення суми боргу. А в подальшому наявний ризик подальшого ухилення відповідачами від виконання рішення суду шляхом відчуження відповідачем 2 належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_5 .

Водночас суд відзначає, що дії відповідача ОСОБА_4 щодо відчуження частки квартири до звернення позивачів із новим позовом можуть бути оцінені як такі, що створюють ризик невиконання майнових прав позивачів. Проте ці обставини не роблять запропоноване забезпечення позову ефективним та співмірним, оскільки накладення арешту на частку, яка наразі належить відповідачу ОСОБА_5 не гарантує реального забезпечення прав позивачів, доказів вчинення відповідачем ОСОБА_5 дій щодо відчуження частки квартири суду не надано, при цьому забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивачів, так і відповідачів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, суд зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що у ній належним чином не мотивовано те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, доводи заяви зводяться виключно до припущення про потенційну можливість здійснення відповідачами відчуження майна та про їх недобросовісність.

Враховуючи зміст позовних вимог із якими позивачі звернулися до суду, надані докази в обґрунтування поданої заяви, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такої заяви, оскільки наведені у заяві обґрунтування не підтвердження належними та достовірними доказами, а з поданих доказів не можливо дійти висновку про те, що існує реальна загроза чи утруднення майбутнього виконання рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Ведмідь Н.В.