Справа № 583/6210/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу за позовом

ОСОБА_1

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення суми страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

25.12.2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування, в якому просить суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 52 300,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11 грудня 2023 року приблизно о 18:20 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «УАЗ 469» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись поблизу с. Залужани Охтирського району Сумської області, здійснив виїзд на вкриту кригою річку Ворскла та при переїзді з лівого на правий берег автомобіль провалився під лід, в результаті чого пасажир автомобіля «УАЗ 469» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та водій ОСОБА_2 , загинули. Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за №0001060. На момент смерті ОСОБА_3 мав спадкоємців першої черги матір - ОСОБА_4 . Також останній проживав разом та вів спільне сімейне життя зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_1 . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника/водія транспортного засобу «УАЗ 469», д.н.з. НОМЕР_1 , за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована не була.

Враховуючи зазначені обставини справи, позивач та матір загиблого на підставі п.п «а» п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулися за проведенням регламентної виплати до МТСБУ, яке за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до наданих документів позивачка понесла витрати на поховання свого цивільного чоловіка, які становлять: 29 370,00 грн. самі витрати на поховання та 52 300,00 грн витрат на встановлення надгробного пам`ятника. В досудовому порядку відповідач в частині витрат на поховання вимоги визнав та провів відшкодування в розмірі 29 370,00 грн, а в частині витрат на встановлення надгробного пам`ятника відмовив, посилаючись на ту обставину, що особа, яка проводила виготовлення пам`ятника, не мала відповідного КВЕД на дану діяльність.

Позивач посилається на договірні відносини з фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 , який здійснив виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника, вказуючи, що позивачка була добросовісним набувачем послуг у придбанні товару, а сам договір, укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_5 є реальним та направлений на його виконання. Відсутність у ФОП надавача послуг коду КВЕД не тягне за собою недійсності правочину. Позивачка як замовник послуг не має претензій до ФОПа, який виконав договір, а вона сплатила за конкретний перелік робіт у зазначені терміни.

Враховуючи вищевикладене, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просила його задовольнити. Також зазначила про те, що понесла витрати на правову допомогу, доказ понесення яких буде наданий суду в установленому законом порядку.

29.12.2025 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи.

04.02.2025 року від представника відповідача, адвоката Гусєва П.В., надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Свою позицію представник відповідача обґрунтовує тим, що в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 11.12.2023 року за участю навантажувача «УАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді. Оскільки, винним у дорожньо-транспортній пригоді особою є ОСОБА_2 , отже, саме його правонаступники мають відповідати за завдану в дорожньо-транспортній пригоді шкоду.

Також зазначає, що ст. 41 Закону № 1961-IV передбачає чіткий перелік випадків, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Представник відповідача також вказує, що відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

У відзиві сторона відповідача посилається на те, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в редакції чинній на момент видачі довідки: розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця; розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в редакції чинній на момент видачі товарного чеку: cуб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: 2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням розрахункових книжок, встановлюються органами доходів і зборів. Згідно до ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено перелік послуг по яким реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються. Послуги у сфері поховання не відносяться до таких виключень, тому до розрахункових документів застосовується положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положення про форму та зміст розрахункових документів, який затверджено наказом від 21.01.2016 року № 13 Міністерства фінансів України.

Представник відповідача зазначає, що оскільки ФОП ОСОБА_5 надавала послуги з встановлення пам`ятника та не використовувала реєстратор розрахункових операцій, то в даному випадку на виконання вимог положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положення про форму та зміст розрахункових документів, повинна була надати розрахунковий документ встановленого зразка. Однак, надані позивачкою на підтвердження витрат на встановлення пам`ятника документи не відповідають положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положення про форму та зміст розрахункових документів, який затверджено наказом від 21.01.2016 року № 13 Міністерства фінансів України, а тому не можуть братися судом як доказ проведення оплати потерпілим на рахунок ФОП. Отже у МТСБУ відсутні підстави щодо відшкодування витрат на встановлення пам`ятника, які не підтверджені належними та допустимими доказами (виданими відповідно до законодавства). Крім того, представник відповідача зазначає, що даний позов взагалі не може бути задоволений, оскільки позивач по справі не є потерпілою особою в розумінні Закону № 1961-IV, а отже на підставі ст. 1166 та ст.1191 ЦК України має право подати регресний позов до винної особи.

На підставі наведеного, представник Моторного (транспортного) страхового бюро України просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вони є необґрунтованими, незаконними та не підлягають задоволенню.

Представник позивача подав суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що посилання представника відповідача на постанову Верховного суду у справі №678/329/18 від 22.10.2020 р. є неправомірним, оскільки документи, які слугували для прийняття рішення у виплатах чи відмові страхового відшкодування, різні.

Також зазначив, що при зверненні до відповідача щодо відшкодування витрат на поховання та на встановлення пам`ятника, відповідач відшкодував ОСОБА_1 витрати на поховання в розмірі 29370, 00 грн., а щодо витрат на встановлення надгробного пам`ятника у сумі 52300 грн. їй було відмовлено та зазначено, що особа, яка проводила виготовлення пам`ятника не мала відповідного КВЕДу на дану діяльність, однак щодо неналежного документу, який підтверджує витрати на встановлення пам`ятника, відповідач на стадії досудового регулювання спірних питань не зазначав. А тому суд не може приймати до уваги доводи відповідача, оскільки вони не були підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Суд дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 18 год. 20 хв. поблизу населеного пункту Залужани Охтирського району Сумської області сталася ДТП, під час якої гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем УАЗ 469, д.н.з. НОМЕР_1 , не впевнившись у своїх діях, здійснив виїзд на вкриту кригою річку Ворскла та при переїзді з лівого на правий берег автомобіль провалився під лід, в результаті чого пасажир автомобіля «УАЗ 469» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та водій ОСОБА_2 , загинули.

За фактом вказаної ДТП 12.12.2023 року до ЄРДР за №0001060 було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 286-1 КК України, та розпочато досудове розслідування ( а.с. 7 зворот).

Відповідно до свідоцтва про смерть та довідки «Сумського обласного бюро судово-медичної експертизи» від 13.12.2023 р. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті ОСОБА_3 - утоплення та занурення у воду внаслідок падіння у відкриту водойму ( а.с. 8 зворот).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника/водія транспортного засобу «УАЗ 469» д.н.з. НОМЕР_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована не була, що не заперечується сторонами по справі.

Встановлено, що 05.01.2024 року цивільна дружина загиблого в результаті ДТП 11.12.2023 року ОСОБА_3 - ОСОБА_1 повідомила Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 11.12.2023 року на річці Ворскла поблизу с. Залужани з участю автомобіля УАЗ 469, д.н.з. НОМЕР_1 , в ході якої загинув пасажир ОСОБА_3 ( а.с 5).

05.01.2024 року ОСОБА_1 також звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про проведення регламентної виплати - здійснення відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, в ході якої загинув ОСОБА_3 (а.с. 6 зворот).

23.09.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою на доплату по справі № 99474, в якій просила здійснити відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП , що сталася 11.12.2023 року, в ході якої загинув ОСОБА_3 , а саме: відшкодувати витрати на спорудження пам`ятника. До заяви ОСОБА_1 додала документи щодо спорудження пам`ятника (а.с. 19).

Листом №3-01а/28628 від 12.11.2025 року МТСБУ відмовило у виплаті страхового відшкодування. В листі зазначено, що МТСБУ отримало документи щодо виготовлення пам`ятника, оформлені ФОП ОСОБА_5 . Для виготовлення пам`ятників основним КВЕД є 23.70 «Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю». Цей клас включає виробництво надгробних пам`ятників з каменю. Згідно наданих документів, єдиним вказаним КВЕД з основної діяльності вказано 47.99 «Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами». З огляду на зазначене, МТСБУ не вбачає підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих ( а.с 23).

Між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 с. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

20.06.2024 набрав чинності новий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX від 21.05.2024 р., який введено в дію з 01.01.2025.

У ч. 6 розділу 6 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX від 20.06.2024 зазначено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону.

У розділі 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX від 20.06.2024 зазначено, що розмір регламентної виплати визначається відповідно до положень законодавства, чинних на день настання дорожньо-транспортної пригоди, що є підставою для здійснення МТСБУ такої виплати.

Матеріалами справи підтверджується, що дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «УАЗ 469» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої настала смерть потерпілого ОСОБА_3 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, до даних правовідносин застосовуються норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 р.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18), від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21), від 05 жовтня 2022 року у справі № 208/4598/21 (провадження № 61-6997св22).

Відповідно до п.41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є її прямим наслідком.

Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку становить 6700,00 грн.

Відповідно до п. 27.5. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до п.п. 9.1., 9.4. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежується страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Постановою правління Національного Банку України № 109 від 30.05.2022, яка набрала чинності з 01.07.2022 року, було затверджено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою: 1) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого; 2) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320000 гривень на одного потерпілого.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у передбачений п. 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк подала МТСБУ заяву про страхове відшкодування.

На підтвердження здійснених витрат на спорудження надгробного пам`ятника, позивачка надала наступні документи: товарний чек від 29.07.2025 року на суму 52300,00 грн., виданий ФОП ОСОБА_5 , договір про виготовлення виробу №684 від 29.07.2025 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з додатком до договору, акт приймання-передачі товару від 01.09.2025 року, витяг з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , фотознімок встановленого надгробного пам`ятника (а.с. 19-22).

Доводи представника відповідача про те, що надані позивачкою на підтвердження витрат на встановлення пам`ятника документи не відповідають положенням Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положенню про форму та зміст розрахункових документів, який затверджено наказом від 21.01.2016 року № 13 Міністерства фінансів України, а тому не можуть братися судом як доказ проведення оплати, - суд відхиляє з огляду на наступне.

Приписами ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції Закону чинного станом на 29.07.2025) передбачалось, що розрахункова операція - це, зокрема, приймання від покупця готівкових коштів за місцем реалізації товарів (послуг); розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Відповідно до п.п. 2, 15 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в редакції, чинні на момент видачі товарного чеку, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти); надавати в паперовій та/або електронній формі покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший розрахунковий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

Отже, товарний чек - це документ, що підтверджує факт прожажу товару або надання послуги.

Разом із тим, якщо форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов`язковим, визначена законодавством (наказ Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів»), то форма та зміст товарного чека законодавчо не визначена.

Товарний чек, наданий позивачкою на підтвердження понесених витрат, містить найменування виконавця послуги з виготовлення надгробного пам`ятника - ФОП ОСОБА_5 , номер та дату договору про виготовлення пам`ятника, прізвище замовника ОСОБА_1 , суму та дату.

Крім того, суд вважає, що відсутність у ФОП ОСОБА_5 відповідного КВЕД на виготовлення надгробних пам`ятників (23.70 «Різання, оброблення та оздоблення надгробних пам`ятників з каменю»), на що посилався відповідач у своєму листі від 12.1.1.2025 р., не є підставою для відмови ОСОБА_1 у виплаті відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Суд вважає, що підставою для встановлення належності та достовірності доказів для доведення факту здійснення позивачкою витрат на спорудження пам`ятника є оцінка всіх доказів у сукупності, зокрема, наданих позивачкою на підтвердження здійснених витрат договору про виготовлення виробу №684 від 29.07.2025 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з додатком до договору, акту приймання-передачі товару від 01.09.2025 року, витягу з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , фотознімка встановленого надгробного пам`ятника, а також свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , довідки «Сумського обласного бюро судово-медичної експертизи» від 13.12.2023 р. про причину смерті ОСОБА_3 , витягу з ЄРДР №0001060, 12.12.2023 про внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ч.3 ст. 286-1 КК України, квитанції та накладної на придбання позивачкою предметів ритуальної належності та ритуальних послуг, які узгоджуються між собою та об`єктивно свідчать про здійснення позивачкою поховання ОСОБА_3 та встановлення надгробного пам`ятника.

Враховуючи викладене, суд вважає надані позивачкою докази належним та достатнім для доведення факту понесених нею витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

Доводи представника відповідача про те, що даний позов не може бути задоволений, оскільки позивач по справі не є потерпілою особою в розумінні Закону № 1961-IV, а отже на підставі ст. 1166 та ст.1191 ЦК України має право подати регресний позов до винної особи, - суд не бере до уваги, так як відповідно до положень ч.1 ст. 1201 ЦК України та п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати на спорудження надгробного пам`ятника відшкодовуються страховиком (МТСБУ) особі, яка здійснила такі витрати.

Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Таким чином, розмір страхового відшкодування, пов`язаного із похованням та спорудженням нагробного пам`ятника, із врахуванням розміру мінімальної заробітної плати станом на день настання страхового випадку не може перевищувати 80400,00 грн. грн.. (6700,00 х 12).

Як зазначає у позовній заяві представник позивачки і проти цього не заперечує відповідач, ОСОБА_1 Моторним (транспортним) страховим бюро було відшкодовано витрати на поховання в сумі 29370, 00 грн.

За таких обставин, суд доходить висновку, що сума витрат на спорудження пам`ятника документально підтверджена і становить 52300,00 грн, отже, з урахуванням положень пункту 27.4 статті 27 Закону № 1961-IV, відповідно до яких загальний розмір відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в сумі 51030,00 грн. грн. (80400,00 грн. 29370,00 грн. = 51030,00 грн.)

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) встановлена ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2025 було визначено в розмірі 3 028 грн. 00 коп.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, судовий збір за подання позовної заяви в електронній формі становить 968,96 грн. (3028 х 0,4 х 0,8).

Враховуючи вищевикладене, оскільки позов задоволено частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави витрат по сплаті судового збору в розмірі 949,58 грн. (968,96 грн. х 98 %).

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 11, 999, 1166, 1187, 1201 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 р., керуючись ст.ст. 12-13, 15-16, 76-82, 89, 126, 141, 263- 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України (м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на спорудження надгробного пам`ятника в сумі 51030,00 грн. (п`ятдесят одну тисячу тридцять гривень 00 коп.).

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) на користь держави 949,58 грн. (дев`ятсот сорок дев`ять грн.. 20 коп.) судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Б. Плотникова