ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1555/25Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/817/288/26 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу №607/1555/25 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2025 року, ухвалене суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 13 листопада 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач, апелянт) про стягнення з державного бюджету безпідставно отриманих коштів у розмірі 15580 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що 23 лютого 2024 року нею вчинено платіжну операцію з перерахування суми коштів у розмірі 15580 грн як збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. 23 лютого 2024 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мастенко Н.П. оформлено договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований в реєстрі за № 373. Тобто, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна сплачено нею, а придбання майна здійснив ОСОБА_4 . Вона будь-яких договорів купівлі-продажу нерухомого майна не здійснювала, а тому вважає, що такий збір сплачений нею помилково.

Відповідач відмовив їй у поверненні помилково сплаченого збору, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_2 діяла як представник ОСОБА_4 , тому збір на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за покупця ( ОСОБА_4 ) сплачений правомірно.

Вона зверталась із позовом в порядку адміністративного судочинства та просила визнати дії ПФУ неправомірними, зобов`язати підготувати подання про повернення помилкового сплачено збору. Однак, ухвалою суду провадження у справі закрито, роз`яснено, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Посилаючись на наведене та те, що такі кошти сплачені нею помилково, без жодної правової підстави, просила стягнути кошти на підставі вимог ст.1212 ЦК України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України в користь ОСОБА_2 15580 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят) грн безпідставно отриманих коштів.

В апеляційній скарзі представник ГУ ПФУ в Тернопільській області просить оскаржуване рішення суду скасувати та задовольнити апеляційну скаргу.

Зокрема зазначає, що позивачка добровільно сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна і Головне управління не вчиняло дій, не приймало рішень щодо зобов`язання позивача сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Крім того вказує, що 30 вересня 2025 року приватний нотаріус Наталія Мастенко надала копії підтверджувальних документів щодо звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, згідно з якими заява ОСОБА_4 про те, що він не має та не набував права власності на житло (в тому числі не приватизовував, не успадковував, не отримував у дар, не купував, зокрема як частку в спільному майні подружжя) датована 15 квітня 2024 року, в той час як договір купівлі-продажу укладено 23 лютого 2024 року, та написана до ГУ ПФУ в Тернопільській області, а не на ім`я приватного нотаріуса, при цьому дана заява до ГУ ПФУ в Тернопільській області не надходила.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено наступні обставини.

23 лютого 2024 року ОСОБА_2 здійснено сплату 15580 грн на рахунок ГУ ДКСУ в Тернопільській області, у графі «призначення платежу» - 101 Збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Платник - ОСОБА_2 , код платника НОМЕР_1 , що підтверджується платіжною інструкцією від 23 лютого 2024 року № 23-1079858/1.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з №395734120 від 19 вересня 2024 року встановлено, що ОСОБА_2 будь яких операції купівлі-продажу нерухомого майна ні 23 лютого 2024 року і по 19 вересня 2024 року не вчиняла.

З договору купівлі- продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Мастенко Н.П. від 23 лютого 2024 року, зареєстрованого в реєстрі за №373 встановлено, що 23 лютого 2024 року ОСОБА_4 , в інтересах якого діяла ОСОБА_2 , на підставі довіреності від 06 лютого 2024 року, за реєстровим №260, придбав у ОСОБА_3 квартиру за АДРЕСА_1 .

22 квітня 2024 року та 29 травня 2024 року позивачка звернулася із заявою до відповідача про повернення помилково сплачених коштів, оскільки нею не здійснювалась купівля нерухомого майна та вона не зверталась до нотаріуса щодо посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна на своє ім`я, а грошові кошти перераховані нею згідно з квитанцією до платіжної інструкції від 23 лютого 2024 року №23-1079858/1 у сумі 15580.00 грн є помилково зарахованими коштами.

Згідно листа приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мастенко Н.П. за №13/01-16 від 13 травня 2024 року встановлено, що 23 лютого 2024 року ОСОБА_2 сплачено збір на обов`язкове пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна. Договір купівлі-продажу щодо неї не оформлявся.

Відповідач листом від 19 червня 2024 року №1900-0604-8/30478 повідомив, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні підстави для задоволення заяви позивачки, оскільки, як вбачається з договору купівлі-продажу квартири, який надала до документів ОСОБА_2 , вона діяла як представник ОСОБА_4 , на підставі довіреності від 06 лютого 2024 року №260, а тому нею правомірно сплачено збір на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за покупця ОСОБА_4 .

Згідно листа-відповіді Головного управління ДКС України в Тернопільській області за №5-12-06/5682 від 23 серпня 2024 року встановлено, що згідно виписки із рахунку НОМЕР_2 кошти у розмірі 15580 грн 23 лютого 2024 року зараховано до державного бюджету, фактичний платник ОСОБА_2 , код платника , призначення платежу: 101, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції з купівлі-продажу нерухомого майна. Рахунок НОМЕР_2 відкритий в ГУ ДКС для зарахування платежів до державного бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна». Органом, що контролює справляння надходжень бюджету за даним кодом бюджетної класифікації є Пенсійний фонд.

Згідно листа-відповіді приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мастенко Н.П. за № 27/-1-16 від 30 вересня 2024 року на запит ГУ ПФУ в Тернопільській області слідує, що нотаріус на запит УПФ надає документи щодо звільнення покупця від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, а саме заява покупця, інформація з Держаного реєстру речових прав №367154050, довідка Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації за №175, довідка ТВБВ №10019/02 ТА «Ощадбанк» за №47, витяг з реєстру територіальної громади №2022/00932367.

Як слідує із заяви-декларації ОСОБА_4 від 15 квітня 2024 року, останній повідомляє, що квартира за АДРЕСА_1 .Березовиця придбана відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Мастенко Н.П., є житлом придбаним вперше. Підтверджує, що у нього не має, і він не набував права власності на інше житло, в тому числі не приватизував, не успадковував, не отримував в дар, не купував, зокрема, як частку у спільному майні подружжя.

Згідно довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації за №175 від 02 квітня 2024 року встановлено, що за ОСОБА_4 , згідно даних бюро технічної інвентаризації, будь-яке майно не зареєстровано, станом на 01 січня 2013 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №439942178 від 18 серпня 2025 року та за №367154050 від 23 лютого 2024 року встановлено, що ОСОБА_4 будь-яких операції з купівлі-продажу нерухомого майна не вчиняв.

Відповідно до довідки АТ «Ощадбанку» від 03 квітня 2024 року за №47 слідує, що ОСОБА_4 , 1996 року народження, включений у списки на одержання житлових чеків АДРЕСА_2 . Житлові чеки не використані.

Згідно витягу з реєстру Великоберезовицької територіальної громади від 28 жовтня 2022 року за №2022/000932367 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , з 28 лютого 1998 року.

Згідно даних будинкової книги прописки громадян по АДРЕСА_2 .Березовиця слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за даною адресою з 09 грудня 1996 року.

Згідно листа-відповіді приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мастенко Н.П. за № 15/01-16 від 27 травня 2024 року на запит ГУ ПФУ в Тернопільській області встановлено, що при підготовці договору купівлі-продажу квартири нотаріусом підготовлено квитанцію про сплату збору на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна на ім`я Покупця. Однак, представник ОСОБА_2 помилково сплатила квитанцію від свого імені і подала від імені Покупця документи щодо звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, а саме: заяву фізичної особи про те, що вона не набувала права власності на житло, відомості з державного реєстру речових прав, довідки з Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації, довідки АТ «Ощадбанку», витяг з реєстру територіальної громади.

Встановлено, що позивач у 2024 році зверталась до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до ГУ ПФУ в Тернопільській області та просила визнати протиправною бездіяльність, зобов`язати ГУ ПФУ Тернопільської області сформувати та подати до Управління державної казначейської служби України у Тернопільської області подання про повернення їй збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 15580.00 грн.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року (справа № 500/5702/24) закрито провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України. Роз`яснено позивачу, що дану справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим позивачка звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у справі суд дійшов висновку, що кошти в сумі 15580.00 грн згідно з платіжною інструкцією від 23 лютого 2024 року №23-1079858/1 сплачено ОСОБА_2 помилково, за відсутністю відповідного обов`язку, тобто без відповідної правової підстави, а тому дійшов висновку, що у даній справі наявний спір про право цивільне, який виник з цивільних правовідносин і регулюється нормами глави 83 ЦК України (набуття і збереження майна без відповідної правової підстави).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості, а також того, що покупець ОСОБА_4 , в інтересах якого діяла позивачка ОСОБА_2 , звільнений від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що підтвердила у своєму листі від 27 травня 2024 року і приватний нотаріус Мастенко Н.П.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.9 ст.1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» №400/97-ВР від 26 червня 1997 року платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 ч.1 ст.2 цього ж Закону передбачено, що об`єктом оподаткування для платників збору, визначених п.9 ст.1 цього Закону є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1740 від 03 листопада 1998 року (далі - Порядок).

Згідно з абз.1 п.15-1 Порядку збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до п.п.15-2, 15-3 Порядку у редакції постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарської операції» № 866 від 23 вересня 2020 року, яка набрала чинності 26 вересня 2020 року, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо:

б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);

г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.

Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах в і г пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, для підтвердження наявності підстав для звільнення особи, яка придбаває об`єкта нерухомості вперше, їй слід надати:

- заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя);

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло;

- дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).

За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абзацу четвертого пункту 15-3 Порядку № 1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Як належним чином встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 23 лютого 2024 року особисто сплатила на рахунок ГУ ДКСУ в Тернопільській області збір на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 15580 грн. Вказані кошти зараховано до державного бюджету, платник ОСОБА_2 , код платника , призначення платежу: 101, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції з купівлі-продажу нерухомого майна, на рахунок НОМЕР_2 , відкритий в ГУ ДКС для зарахування платежів до державного бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна». Органом, що контролює справляння надходжень бюджету за даним кодом бюджетної класифікації є Пенсійний фонд.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_2 будь яких операцій з купівлі-продажу нерухомого майна не здійснювала. Тобто, позивачем сплачено такий збір помилково, за відсутністю відповідного обов`язку, тобто без відповідної правової підстави, оскільки платником є позивачка, а покупцем за договором купівлі-продажу є ОСОБА_4 .

Більше того, покупець ОСОБА_4 , як встановлено також судом та вбачається з відповіді приватного нотаріуса Мастенко Н.П. в своєму листі від 27 травня 2024 року, звільнений від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо:

1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами;

2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

З огляду на наведені вище положення закону та встановлені судом обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційний суд не знайшов підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, тому відсутні підстав для здійснення нового розподілу судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 367, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді