КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/1589/25 Головуючий у суді І інстанції Діденко Є.В.
Провадження № 22-з/824/26/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

24 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,

вирішуючи у порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду питання щодо розподілу судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

03 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним вище позовом, в якому просила розірвати договір роздрібної купівлі-продажу зимового пуховика в чорному кольорі у кількості одна одиниця, укладений між нею та ФОП ОСОБА_2 , стягнути з відповідача на її користь сплачені за цим договором грошові кошти в сумі 3 990,00 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір роздрібної купівлі-продажу зимового пуховика в чорному кольорі у кількості одна одиниця, укладений 15 грудня 2024 року між ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 .

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені грошові кошти в сумі 3 990,00 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 14 000,00 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,00 грн.

Не погоджуючись із цим судовим рішенням, відповідач в особі представника - адвоката Кононової О.С. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

На підставі положень частини восьмої статті 141 ЦПК України відповідач заявила про намір стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, орієнтовний розмір яких становить 30 000,00 грн.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач в особі представника - адвоката Кирієнко В.В. просила апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошових коштів змінити, зменшивши їх розмір із 3 990,00 грн до 130,00 грн, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Під час підготовки справи до апеляційного розгляду представник позивача - адвокат Кирієнко В.В. направила заяву про стягнення судових витрат, в якій просила стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 130,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Питання розподілу судових витрат у справі постановлено вирішити у додатковому судовому рішенні після ухвалення постанови за результатами розгляду справи по суті.

02 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кирієнко В.В. через підсистему «Електронний суд» надіслала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій повторно просила стягнути з відповідача на користь позивача 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Представник відповідача - адвокат Кононова О.С. 09 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» надіслала заперечення на заяву про стягнення судових витрат, просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, а у разі наявності підстав для стягнення витрат на правничу допомогу - зменшити розмір таких витрат до 528,00 грн відповідно до пропорційності задоволених позовних вимог.

Крім того, 17 лютого 2026 року за допомогою кур`єрської служби «Твін-ДМ» до суду апеляційної інстанції надійшла заява представника ФОП ОСОБА_2 - адвоката Кононової О.С. про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій остання просить стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно із положеннями частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене, питання про ухвалення додаткового рішення у цій справі вирішується судом апеляційної інстанції у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, вимоги та обґрунтування поданих сторонами заяв, а також додатків до них, колегія суддів дійшла такого висновку.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

За приписами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення за заявою учасників справи чи з власної ініціативи, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною чи судом, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу

Відповідно до частин першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

Вказана судова практика щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу є сталою.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову (правничу) допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції представник позивача - адвокат Кирієнко В.В. долучила до поданого клопотання про стягнення судових витрат, зокрема: договір-доручення про надання правової допомоги від 24 грудня 2024 року; рахунки-фактури від 24 грудня 2024 року на суму 6 000,00 грн та рахунок-фактуру від 03 лютого 2025 року на суму 8 000,00 грн; детальні розрахунки про обсяги погодинної роботи адвоката, які є додатками до вказаних рахунків-фактур; акти приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги №№ 1-3 на загальну суму 14 000,00 грн; квитанції до прибуткових касових ордерів від 24 грудня 2024 року та від 03 лютого 2025 року про оплату правничої допомоги на загальну суму 14 000,00 грн (а.с. 58-66).

В суді апеляційної інстанції представник позивача до заяви про стягнення судових витрат додала додатковий договір № 1 від 29 грудня 2025 року, додатковий договір№ 2 від 19 вересня 2025 року, додатковий договір № 3 від 19 вересня 2025 року до договору-доручення про надання правової допомоги від 24 грудня 2024 року та рахунок-фактуру № 13102025-1 від 13 жовтня 2025 року на суму 16 000,00 грн (а.с. 161-164).

Такі ж документи на підтвердження понесення відповідних витрат на правничу допомогу долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази та досягнуті домовленості між позивачем та адвокатом Кирієнко В.В.в частині обсягу фактично наданих послуг та порядку обчислення адвокатського гонорару у розрізі вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає доведеним факт понесення ОСОБА_1 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, а саме у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції (14 000,00 грн) та її переглядом в суді апеляційної інстанції (16 000,00 грн).

Разом з тим, як передбачено положеннями частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Метою запровадження такого принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та/або захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку.

Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 15 лютого 2023 року у справі № 567/1508/19.

У даній справі ОСОБА_1 пред`явила до ФОП ОСОБА_2 одну вимогу немайнового характеру - про розірвання договору купівлі-продажу та майнову вимогу - про стягнення сплачених грошових коштів у розмірі 3 990,00 грн.

Суд апеляційної інстанції в постанові від 21 січня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме стягнув з ФОП ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 130,00 грн, а у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Отже, з відповідачана користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог позовної заяви підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу, а саме 228,07 грн понесених витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції (14 000 / 2 х 130 / 3 990)та 260,65 грн понесених витрат на правову допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (16 000 / 2 х 130 / 3 990), а всього - 488,72 грн.

Розмір такого стягнення судових витрат є розумним та справедливим, відповідає обставинам даної справи та принципу пропорційності задоволення пред`явлених вимог позову, а також завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу

Заява про стягнення судових витрат після ухвалення судового рішення по суті спору є заявою з процесуальних питань, тому подання учасником справи такої заяви (фактично про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу) потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено, - він встановлюється судом (частина третя статті 182 ЦПК України).

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у статті 183 ЦПК України.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (пункт 6 частини першої статті 183 ЦПК України).

За правилами частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 463/12950/21 та від 17 квітня 2024 року у справі № 523/15909/18.

Проте представником ФОП ОСОБА_2 не додано доказів направлення (надання) іншому учаснику справи (позивачу) копії заяви про стягнення витрат на правничу допомогу з долученими до неї матеріалами.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 725/1301/21 зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, суд обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічна практика вирішення заяв про ухвалення додаткового рішення, до яких заявники не додали доказів надіслання (ненадання) іншим учасникам такої заяви з доданими до неї додатками, сформована Верховним Судом і у постановах від 12 квітня 2023 року у справі № 626/133/21, від 28 червня 2023 року у справі № 132/892/16-ц, від 31 січня 2024 року у справі № 750/14000/21.

Отже, до заяви представника відповідача - адвоката Кононової О.С. про стягнення витрат на правничу допомогу підлягають застосуванню правила частини четвертої статті 183 ЦПК України.

За таких обставин апеляційний суд, керуючись нормами статті 183 ЦПК України, дійшов висновку про повернення заяви представника ФОП ОСОБА_2 - адвоката Кононової О.С. про стягнення витрат на правничу допомогу у даній справі без розгляду, оскільки заявником не подано доказів направлення (надання) копії цієї заяви іншому учаснику справи.

Щодо судового збору

У частині першій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви ОСОБА_1 не сплачувала судовий збір на підставі частини третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

За подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі ФОП ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 1 453,44 грн відповідно до квитанції № QA3D-876U-4DDEвід 01 вересня 2025 року (а.с. 91).

Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року вимоги апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 було задоволено лише частково.

Відтак, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях», то пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України необхідно було б стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 39,46 грнта за перегляд справи в апеляційному суді у розмірі59,19 грн, а всього - 98,65 грн.

За частиною десятою статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням зазначених положень процесуального закону та обставин даної справи, колегія суддів вважає за можливе різницю в понесених відповідачем судових витратах по сплаті судового збору у розмірі 1 354,79 грн (1 453,44 - 98,65)компенсувати останній за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За наведених обставин та відповідно до вимог статті 270 ЦПК України наявні правові підстави для ухвалення у даній справі додаткової постанови про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 488,72 грн, а також стягнення з Державного бюджету України на користь відповідача 1 354,79 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 183, 270, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат таухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів додаткове судове рішення.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 488,72 гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти вимог заяв ОСОБА_1 відмовити.

Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу повернути заявнику без розгляду.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 1 354,79 гривень сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній