Номер провадження: 22-ц/813/2256/26
Справа № 495/6972/23
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Мишка В.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

05.07.2023 року Акціонерне товариств (далі АТ) «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , та змінивши вимоги, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 210,80 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 29.08.2020 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про надання банківських послуг «Monobank» шляхом застосування власноручного підпису. Підписавши Анкету-заяву ОСОБА_1 підтвердила, що отримала примірник договору в мобільному додатку, ознайомлена та дала згоду з умовами договору, укладання договору та зобов`язання виконувати умови договору.

Положеннями Анкети-заяви визначено, що Анкета-заява разом з умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (MONOBANK|Universal Bank), таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщенні за посиланням www.monobank.ua/rates, складають договір про надання банківських послуг.

На підставі укладеного договору, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 2 000,00 грн., шляхом їх зарахування на рахунок позичальника. В подальшому кредитний ліміт було збільшено.

Внаслідок невиконання умов кредитного договору, у позичальника виникла заборгованість у розмірі 18 210,80 грн. (заборгованість за тілом кредиту).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.10.2025 року позов АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за кредитним договором від 29.08.2020 року у розмірі 18 210,80 грн. (т.1, а.с.213-218).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с.222-224).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 16.02.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Сегеди С.М. у відпустці, а також враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, а також через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, через відключення електроенергії в приміщенні Одеського апеляційного суду, датою ухвалення даного судового рішення є 16.02.2026 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.11.2025 року (т.2, а.с.4), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.231-233, 1237-239).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договірні зобов`язання, та відповідач у порушення вимог договору, у повному обсязі вимоги договору не виконувала, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість у відповідному розмірі (а.с.213-218).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, 29.08.2020 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про надання банківських послуг «Monobank» шляхом застосування власноручного підпису. Підписавши Анкету-заяву ОСОБА_1 підтвердила, що отримання примірника договору в мобільному додатку, ознайомлення та згоду з умовами договору, укладання договору та зобов`язання виконувати умови договору (а.с.11).

Положеннями Анкети-заяви визначено, що Анкета-заява разом з умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (MONOBANK|Universal Bank), таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщенні за посиланням www.monobank.ua/rates, складають договір про надання банківських послуг.

На підставі укладеного договору, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 2 000,00 грн., шляхом їх зарахування на рахунок позичальника. В подальшому кредитний ліміт було неодноразово збільшено (а.с.184).

Внаслідок невиконання умов кредитного договору, у позичальника виникла заборгованість у розмірі 18 210,80 грн. (заборгованість за тілом кредиту).

ОСОБА_1 не заперечує проти того, що отримала кредитні кошти та користувалася ними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що загальний залишок заборгованості за кредитним договором складає 4 775,49 грн. Також апелянт зазначає, що погашала заборгованість за кредитом у розмірі 18 000,91 грн., з чим також погодився позивач, проте, вказані кошти були зараховані банком на погашення заборгованості за відсотками, а не на тіло кредиту, на що позичальник своєї згоди не надавала.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з банківської виписки щодо руху коштів по банківському рахунку за весь час користування карткою позичальником було проведено поповнень карткового рахунку на суму 18000,91 грн., та зроблено витрат по картці на суму 41 376,40 грн. Отже, сума коштів, яка не була повернута банку станом на час розгляду справи становить 23 375,49 грн. В подальшому, позичальником було поповнено картковий рахунок ще на 5 164,69 грн.(а.с.178-181).

Всі поповнення рахунку використовувалися відповідачем на власні потреби і на рахунку не залишалися, а саме тому повернутими їх вважати не можна.

У зв`язку з тим, що відповідач апелянт у справі, лише частково здійснювала операції з поповнення своєї банківської картки, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку, виникла заборгованість за договором у визначеному позивачем розмірі.

В свою чергу, поповнення своєї картки, які проводила ОСОБА_1 , свідчить про те, що позичальник усвідомлювала, що винна банку грошові кошти за кредитом, які використовувала з кредитного ліміту, а отже повною мірою розуміла наслідки неповернення грошових коштів та була ознайомлена з умовами їх використання.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення було ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева