Справа №333/9906/24
Провадження №2/333/119/26
У Х В А Л А

16 березня 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Михайлової А.В., секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засідання, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати спожитих послуг,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати спожитих послуг.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2025 року, було визнано обов`язковою явку до судового засідання позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія», адреса: м. Запоріжжя, вул. Полякова, буд. 13В.

В судові засідання, призначені на 24.11.2025 року, 03.02.2026 року, 16.03.2026 року представник позивача не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату та місце розгляду справи (документи в електронному вигляді "Судова повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій" були надіслані та одержавні в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд»), заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав.

Відповідач в судовому засіданні заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із повторною неявкою представника позивача в судові засідання.

Розглянувши матеріали справи, зважаючи на повторну неявку представника позивача у судові засідання без поважних причин, суд приходить до наступних висновків.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» № 11 від 17.10.2014 року, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Як зазначено вище, позивач Товариство з обмеженою відповідальність «Керуюча компанія «Мрія» в судові засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, неявка позивача має ознаки повторності, заяви про розгляд справи у відсутності позивача до суду не надходило.

Згідно висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-24063ск15, причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону (ч. 3 ст. 169 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду, ураховуючи, що позивач, який не з`являється в судове засідання, має право на використання передбаченого законом права на процесуальне представництво в суді.

Так, відповідно до вимог ч. 5 ст. 223, п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як зазначалося вище, судом позивачу надіслані судові повістки в електронному вигляді про час та дату розгляду справи, про причину своєї неявки позивач суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, тому суд, в силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України визнає, що позивач повторно не з`явився в судові засідання без поважних причин.

Отже, незважаючи на те, що позивач Товариство з обмеженою відповідальність «Керуюча компанія «Мрія» був ініціатором судового процесу, вважаючи, що його права були порушені, в подальшому, під час розгляду справи у суді, свідомо нехтував своїми процесуальними правами та обов`язками, не з`являючись у судові засідання, не реагуючи вчасно на судові виклики, ходом розгляду справи не цікавився.

Враховуючи наведене, процесуальна бездіяльність позивача не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом відповідно до вимог процесуального закону, а сторона провадження має вжити наявні можливості, щоб дізнаватися про стан провадження, порушеного за його позовом.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд, вважає, що позивач позивач Товариство з обмеженою відповідальність «Керуюча компанія «Мрія» втратив інтерес до справи, більш того, останні, нехтуючи своїми правами та обов`язками, передбаченими ст. ст. 43, 44 ЦПК України, систематично не з`являються до суду з неповажних причин, що дає можливість залишити позов без розгляду.

Слід зазначити, що у відповідності до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ч. 5 ст.223, п.3 ч. 1 ст.257 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати спожитих послуг, - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що в силу положень ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення позовної заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Михайлова