ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року

м. Київ

справа № 202/1994/25

провадження № 61-1136св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Дніпровська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 22 серпня 2025 року у складі судді Бєсєди Г. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Свистунової О. В., і виходив з такого.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У лютому 2025 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та припинення права власності.

2. На обґрунтування позовних вимог Дніпровська міська рада зазначала, що ОСОБА_1 є власникомгаражів № НОМЕР_1 , НОМЕР_2, що розташовані за адресою: вул. Миколи Міхновського (вул. Щербині), м. Дніпро , в обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Лівобережний-ЗЛ».

3. Підставою для реєстрації права власності на гаражі № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (які збудовані в 1991 році за відсутності документа, що підтверджує дату будівництва), стали дві довідки, які були видані ОСОБА_3 .

4. Позивач посилався на те, що у листі Головного архітектурно-планувального управління департаменту роботи з активами Дніпровської міської ради

від 21 травня 2024 року №3/15-236 наведено інформацію, що відповідно до даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста будівлям і спорудам обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-ЗЛ» офіційно адреси не надавалось.

5. Відповідний розпорядчий документ, на підставі якого було присвоєно адреси гаражам, що розташовані на території обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-ЗЛ», у тому числі гаражам № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відсутній.

6 . На момент будівництва гаражів № № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-3», як юридичної особи, ще не існувало, членство у кооперативі було неможливим. Земельна ділянка, на якій розташоване вказане самочинно побудоване нерухоме майно на вул. Миколи Міхновського у м. Дніпрі , належить територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради та віднесено до земель комунальної власності.

7. Дніпровська міська рада стверджувала, що спірні об`єкти нерухомого майна були побудовані на земельній ділянці, не відведеній для зазначеної мети, та за відсутності декларації про початок будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

8. Ураховуючи наведене, Дніпровська міська рада просила суд: усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Дніпро, шляхом знесення самочинно побудованих гаражів № НОМЕР_1 ,

НОМЕР_2, що розташовані за адресою: вул. Миколи Міхновського (вул. Щербині), м. Дніпро , в обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Лівобережний-ЗЛ», за рахунок

ОСОБА_1 ; припинити право володіння ОСОБА_1 правом власності на нерухоме майно, а саме будівлі гаражів № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , що розташовані за адресою: вул. Миколи Міхновського (вул. Щербині), м. Дніпро , в обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Лівобережний-3 Л» (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 101, 101), із закриттям розділу.

Стислий виклад позиції відповідача

9. ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позову. Зазначав, що гаражі розташовані на земельній ділянці, яку законно виділила Дніпровська міська рада для завершення будівництва та введення в експлуатацію гаражів, а тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

10. Посилався на те, що його мати ОСОБА_2 12 травня 2006 року підписала договір № 3 та акт прийому-передачі про прийняття нульового циклу двох гаражів. 04 листопада 2009 року обслуговуючий кооператив«Гаражний кооператив «Лівобережний 3-Л» отримав договір оренди земельної ділянки по фактичному розташуванню гаражів по вул. Щербина м. Дніпропетровська на 3 роки. Його батько та він, як голова кооперативу, постійно звертався до Дніпровської міської ради із заявами про надання дозволу на введення в експлуатацію, затвердження технічної документації, на розроблення документації про присвоєння кадастрового номеру тощо.

11. Додатково подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, посилаючись на те, що 09 квітня 2021 року він звертався до Дніпровської міської ради з клопотанням вих. № 36/2284 про присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки та просив надати відповідний дозвіл, подавши копії всіх документів, в тому числі й договору дарування. У задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено. Поданий у лютому 2025 року позов є таким, що поданий поза межами встановленого законом строку позовної давності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

12. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 22 серпня

2025 року у задоволенні позову Дніпровської міської ради відмовлено.

13. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки земельна ділянка передавалась у встановленому порядку в користування обслуговуючому кооперативу «Лівобережний-3Л», якому було надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для завершення будівництва та введення в експлуатацію гаражів по вул. Щербини у м. Дніпрі , відсутні правові підстави для висновку, що гаражі № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 є самочинно збудованими. Крім того, гаражі розташовані в одному ряду, мають спільну покрівлю, а тому при знесенні гаражу № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 можуть бути пошкоджені інші гаражні бокси, право власності/користування на які зареєстроване за іншими особами, що не є учасниками справи. Висновок будівельно-технічної експертизи про можливість окремого знесення гаражів без порушення прав та інтересів осіб, користувачів/власників суміжних гаражних боксів, позивачем не надано.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

14. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишено без задоволення. Рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 22 серпня 2025 року залишено без змін.

15. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову. Зауважено про відсутність доказів порушення прав міської ради, а також про те, що рішення, яким спірну земельну ділянку виділено Обслуговуючому кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л»), є дійсним та ніким не оспорювалося.

Узагальнені доводи касаційної скарги

16. 23 січня 2026 року Дніпровська міська рада звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 22 серпня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

17. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій Дніпровська міська рада зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16 травня

2018 року у справі № 918/633/16, від 06 листопада 2019 року у справі

№ 910/14328/17, від 12 липня 2023 року у справі № 910/5080/21 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статей 325, 328, 331, 376 Цивільного кодексу України в розрізі статей 12, 83,116, 118 Земельного кодексу України, пункту 34 статті 26, частин п`ятої та восьмої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 4 частини першої статті 24, частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 41, 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, зазначає, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

18. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не урахували, що у ОСОБА_1 відсутні підстави для набуття права на нерухоме майно у встановленому законом порядку. На момент будівництва гаражів № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л» ще не існувало, як юридичної особи, членство у ньому було неможливим.

19. Дніпровська міська рада акцентує увагу на тому, що спірні об'єкти нерухомого майна були побудовані на земельній ділянці комунальної форми власності за відсутності декларації про початок будівельних робіт та декларації про готовність об'єкту до експлуатації.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20. Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 202/1994/25 та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

21. 19 лютого 2026 року матеріали цивільної справи № 202/1994/25 надійшли до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

22. 12 лютого 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Дніпровської міської ради, у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

23. Відзив обґрунтований посиланням на те, що будівництво спірних гаражів було здійснено на земельній ділянці з цільовим призначенням - для колективного будівництва гаражів, наданій на праві оренди, без порушення встановлених будівельних, протипожежних норм і правил, умов містобудівної документації. Будівництво гаражів виконували ліцензовані будівельні компанії (Управління капітального будівництва міськвиконкому і «Пласт ЛТД») за кошти членів обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л». Зазначає, що спірні гаражі є капітальними спорудами, збудовані в єдиному комплексі з іншими законно побудованими гаражами, а їх знесення не можливе без руйнування інших гаражів обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л». Вважає, що фактично доводи позивача зводяться до оскарження реєстраційних дій, тоді як він, як власник, надав всі витребувані державним реєстратором документи для реєстрації права власності.

24. Додатково у відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить суд здійснювати розгляд справи за його участю в режимі відеоконференції.

25. Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

26. З урахуванням наведеного, підстав для розгляду справи в судовому засіданні з викликом сторін, у тому числі з викликом відповідача та участю в судовому засіданні в режимі відеоконференції, суд касаційної інстанції не знаходить.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27. ОСОБА_1 є власником гаражу № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: м. Дніпро, обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л», загальною площею 45,1 кв. м, що підтверджується копією договору дарування гаражу, який посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори 31 травня 2019 року та зареєстрований в реєстрі за

№ 3/302, а також власником гаражу № НОМЕР_2 , що розташований за адресою:

м. Дніпро, обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л», загальною площею 45,5 кв. м, що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 вересня 2024 року.

28. Право власності на гараж № НОМЕР_2 було зареєстровано державним реєстратором Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, рішення, індексний номер: 42107299 від 18 липня 2018 року, документи, які подані для реєстрації: довідка номер 30, видана 12 липня 2018 року головою правління обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л».

29. Довідка НОМЕР_2 від 12 липня 2018 року була видана ОСОБА_1 головою правління «Лівобережний-3Л» та містила інформацію, що він з 01 серпня

2006 року є членом обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л» і володіє гаражним боксом № НОМЕР_2 .

30. Підставою для реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_1 за ОСОБА_2 була довідка номер 29, видана 12 липня 2018 року головою

ОК ГК «Лівобережний-3Л», рішення державного реєстратора Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, індексний номер 42106829 від 18 липня 2018 року.

31. Довідка НОМЕР_1 від 12 липня 2018 року, видана головою правління «Лівобережний-3Л» ОСОБА_2 , містила інформацію, що вона з 01 серпня 2006 року є членом обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л» і володіє гаражним боксом № НОМЕР_1 .

32. Згідно з випискою із списку членів обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-ЗЛ», ОСОБА_2 є членом гаражного кооперативу на підставі рішення загальних зборів від 01 серпня 2006 року і володіє гаражним боксом № НОМЕР_1 .

33. Відповідно до листа заступника начальника управління Департаменту по роботі з активами Головного архітектурно-планувального управління № 3/15-236 від 21 травня 2024 року відсутній відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна адреса гаражам, що розташовані на території обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л».

34. З листа начальника Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради вих. № 4/1-117 від 15 травня 2024 року вбачається, що документи, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського, гаражі НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , відсутні.

35. Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради у листі N? 4/1-117 від 15 травня 2024 року надало інформацію, що відповідно до даних Реєстру будівельної діяльності, що забезпечує створення, збирання, накопичення, обробку, захист, облік інформації про об`єкти будівництва та закінчені будівництвом об`єкти, у тому числі: документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт; документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, та акту приймання-передування документів від 27 жовтня 2016 року, за вказаними у запиті критеріями пошуку відсутні відомості щодо видачі/реєстрації управлінням документів, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського (колишня назва Щербині), гаражі НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

36. Комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» у листі №? 5881 від 23 травня 2024 року повідомило, що станом на 31 грудня 2012 року технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності на гаражі № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , що знаходяться в обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Лівобережний-ЗЛ», як і самого обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л», КП «ДМБТ» не проводилися.

37. Згідно з рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 903 від 15 вересня 1994 року, надано дозвіл управлінню капітального будівництва міськвиконкому на проєктування та будівництво гаражів на земельній ділянці, площею 0,3 га МКР «Лівобережний-3», забудова кварталу по

вул. Щербина. 38 . 15 січня 1996 року було укладено договір про сумісну діяльність, відповідно до пункту 1.1 якого фірма «Пласт ЛТД» та управління капітального будівництва міськвиконкому зобов`язуються здійснювати сумісну господарську діяльність, а саме здійснити будівництво гаражів на мікрорайоні Лівобережний - 3.

39. Листом № 5/583 від 05 квітня 2005 року начальник управління капітального будівництва Дніпровської міської ради повідомив, що будівництво гаражів в

ГК «Лівобережний-3Л» в кількості 20 одиниць по вул. Миколи Міхновського здійснювалось згідно з рішенням міської ради № 903 від 15 вересня 1994 року за рахунок коштів членів ГК «Лівобережний-3Л».

40. Згідно з листом заступника начальника інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради № 1713/3 від 19 грудня

2006 року, голові гаражного кооперативу «Лівобережний-3» повідомлено, що дозвіл на будівництво одноповерхового гаражу-стоянки на 20 місць у ж/м Лівобережний - 3 надавався 20 березня 2000 року № 104/99, замовником є Управління капітального будівництва міської ради.

41. Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л» був зареєстрований 10 серпня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи.

42. 11 грудня 2006 року голова правління гаражного кооперативу «Лівобережний-3Л» ОСОБА_4 звернувся до міського голови з листом, в якому просив надати доручення на розробку проєкту земельної ділянки для завершення будівництва та введення в експлуатацію гаражів.

43. Рішенням Дніпровської міської ради № 173/30 від 26 березня 2008 року надано згоду обслуговуючому кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний - 3Л», на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню незавершеного будівництвом об`єкта (гаражі) по

вул. Щербини. 44 . Рішенням Дніпровської міської ради від 08 липня 2008 року № 177/34 внесені зміни до рішення міської ради від 26 березня 2008 року № 173/30 та надано дозвіл обслуговуючому кооперативу «Лівобережний-3Л» на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для завершення будівництва та введення в експлуатацію гаражів по

вул. Щербини. 45 . 25 вересня 2008 року Головним архітектурно-планувальним управлінням Дніпровської міської ради надано містобудівний висновок № 03/6111 про погодження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для завершення будівництва та введення в експлуатацію гаражів по

вул. Щербини. 46 . Згідно з листом № 6804/08 від 08 жовтня 2008 року Дніпропетровським обласним центром охорони історико-культурних цінностей надано висновок погодження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню об`єкта завершення будівництва та введення в експлуатацію гаражів за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини , згідно з планом.

47. Рішенням Дніпровської міської ради № 250 від 25 лютого 2009 року віднесено земельні ділянки, право розпорядження якими має Дніпропетровська міська рада, за основним цільовим призначенням до категорій земель, згідно з додатком, та визначено категорію цільового призначення земель, до якої відноситься земельна ділянка по вул. Щербини (обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л») , як землі житлової та громадської забудови, та проведена реєстрація відповідної інформації у Державному земельному кадастрі.

48. Управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровськ надано висновок на проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 1809/В-ю

від 29 вересня 2009 року.

49. Рішенням № 245/49 від 16 вересня 2009 року затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передано земельну ділянку обслуговуючому кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний 3Л» в оренду строком на три роки для завершення будівництва та введення в експлуатацію гаражів по вул. Щербини, за рахунок земель, не переданих у власність або користування.

50. Між Дніпропетровською міською радою та обслуговуючим кооперативом гаражний кооператив «Лівобережний-3Л» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого було передано в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: по вул. Щербини і зареєстрована у Державному реєстрі земель за кадастровим № :04:186:0216, строком на три роки.

51. Відповідно до пункту 5.1 договору оренди земельна ділянка передається в оренду для завершення будівництва та введення в експлуатацію гаражів.

52. Також був складений акт прийму-передачі земельної ділянки.

53. Згідно з актом обстеження земельної ділянки № 0058 від 26 грудня

2024 року, складеним головним спеціалістом Дніпровської міської ради, державним інспектором Лубенською Е. К., у ході обстеження було встановлено, що гаражі № № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , розташовані на земельній ділянці, орієнтовною площею 52,8 кв. м, щільно прилягають до сусідніх гаражів НОМЕР_5 та № НОМЕР_4 , мають бетонні заїзди та металеві ворота, праворуч від яких знаходиться металева скринька.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

54. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

55. Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

56. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

57. Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

58. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

59. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

60. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

61. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

62. Відповідно до статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

63. У постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 369/8792/16-ц вказано, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

64. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

65. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

66. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

67. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.

68. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

69. У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

70. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

71. Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.

72. В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

73. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

74. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

75. Європейській суд з прав людини у рішенні від 21 квітня 2016 року у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга № 46577/15) роз`яснив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

76. Разом тим, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

77. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

78. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

79. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

80. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

81. Звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається, Дніпровська міська рада посилалася на порушення прав територіальної громади внаслідок самочинного будівництва відповідачем спірних гаражів на земельній ділянці комунальної власності, не відведеній для зазначеної мети.

82. Судами попередніх інстанцій на підставі наданих до матеріалів справи доказів встановлено, що спірні гаражі побудовані на земельній ділянці, наданій у користування на умовах оренди обслуговуючому кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л».

83. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради народних депутатів № 903 від 15 вересня 1994 року надано дозвіл управлінню капітального будівництва міськвиконкому на здійснення проєктування та будівництва гаражів на земельній ділянці, площею 0,3 га МКР «Лівобережний-3», забудова кварталу по вул. Щербина.

84. Листом № 5/583 від 05 квітня 2005 року начальник управління капітального будівництва Дніпровської міської ради повідомив, що будівництво гаражів в

ГК «Лівобережний-3Л» в кількості 20 одиниць по вул. Миколи Міхновського здійснювалось згідно з рішенням міської ради № 903 від 15 вересня 1994 року за рахунок коштів членів ГК «Лівобережний-3Л».

85. Згідно з інформацією, наданою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради, дозвіл на будівництво одноповерхового гаражу - стоянки на 20 місць на ж/м Лівобережний - 3 надавався 20 березня 2000 року № 104/99, замовником будівництва є Управління капітального будівництва міської ради.

86. Гаражі НОМЕР_1 та НОМЕР_2 розташовані на земельній ділянці, орієнтовною площею 52,8 кв. м, щільно прилягають до сусідніх гаражів № НОМЕР_5 та № НОМЕР_4 , мають бетонні заїзди та металеві ворота, праворуч від яких знаходиться металева скринька.

87. Право приватної власності на спірні об'єкти було зареєстровано за членами кооперативу - ОСОБА_2 та ОСОБА_1

88. Земельна ділянка по вул. Щербини, яка була надана у користування обслуговуючому кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л», має цільове призначення - землі житлової та громадської забудови (рішення Дніпровської міської ради № 250 від 25 лютого 2009 року).

89. Встановивши, що гаражі № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 були побудовані на земельній ділянці, яка була передана у встановленому порядку в користування обслуговуючому кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л», якому також було надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для завершення будівництва та введення в експлуатацію гаражів, замовником будівництва було Управління капітального будівництва міської ради, а земельна ділянка, надана в користування обслуговуючому кооперативу «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л», має цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, суди попередніх інстанцій дійшли мотивованого висновку про відсутність правових підстав для знесення спірних об'єктів нерухомого майна у порядку частини четвертої статті 376 ЦК України.

90. Додатково колегія суддів зауважує, що позивачем у межах справи, що переглядається у касаційному порядку, не ініційовано дослідження питання щодо здійснення будівництва спірних гаражів з порушенням будівельних норм і правил, місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок. Будь-яких приписів органу державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил матеріали справи не містять. Питання про знесення суміжних гаражів в обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Лівобережний-3Л» не порушувалося.

91. Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшли загалом правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

92. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться значною мірою до переоцінки доказів.

93. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

94. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

95. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданих доказів у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

96. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі

№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).

97. Крім того, безпідставним є посилання Дніпровської міської ради на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування права у подібних правовідносинах.

98. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

99. З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

2. Рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 22 серпня

2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович