Справа пр. № 2/756/2684/26
У Х В А Л А

23 березня 2026 року місто Київ

Оболонський районний суду міста Києва в складі судді Андрейчука Т.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Затишна Оселя" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 27 листопада 2025 року позовну заяву ТОВ "Управляюча компанія "Затишна Оселя" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на управління багатоквартирним будинком у сумі 9308,76 грн прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

22 грудня 2025 року представник відповідача адвокат Самойленко П.М. подав до суду в електронній формі через електронний кабінет у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. У цій заяві представник відповідача зазначив, що відповідач ОСОБА_1 в повному обсязі сплатив заборгованість зі сплати внесків на управління багатоквартирним будинком у сумі 9308,76 грн. Також представник відповідача у своїй заяві просив суд вирішити питання про повернення позивачеві сплаченого судового збору.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Самойленка П.М. про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору

15 січня 2026 року представник позивача адвокат Халупний А.В. подав до суду в електронній формі через електронний кабінет у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи заяву про закриття провадження у справі, в якій зазначив, що 16 грудня 2025 року ОСОБА_1 сплатив заборгованість зі сплати внесків на управління багатоквартирним будинком у сумі 9308,76 грн. Також представник позивача у своїй заяві просив суд стягнути з відповідача судовий збір у сумі 3028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

20 січня 2026 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду клопотання про витребування у представника позивача адвоката Халупного А.В. оригінал книги обліку доходів і витрат та витяг з цієї книги для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу; заяву про повернення позивачеві судового збору. Цього ж дня відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про повернення позивачу судового збору.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у ст. 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до

ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на наведений підхід Великої Палати Верховного Суду Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 відступив від висновку, сформульованого Верховним Судом у складі Касаційного цивільного судуу постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, від 09 вересня 2020 року у справі

№ 750/1658/20, щодо того, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе лише у випадку, коли предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. У постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд управі закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

У заяві про закриття провадження представник відповідача зазначив, що предмет спору у справі № 756/19013/25 за позовом ТОВ "Управляюча компанія "Затишна Оселя" до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості припинив своє існування 16 грудня 2025 року, після пред`явлення позову, коли відповідач у позасудовому порядку сплатив позивачеві заборгованість зі сплати внесків на управління багатоквартирним будинком у сумі 9308,76 грн. Отже, після сплати відповідачем заборгованості у вказаному розмірі позивач більше не наполягає на стягненні штрафу у сумі 5000,00 грн, що свідчить про те, що між сторонами справи не залишилося неврегульованих питань стосовно заборгованості, а тому провадження у справі за позовом ТОВ "Управляюча компанія "Затишна Оселя" до ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю спору.

Водночас суд зауважує, що за відсутності заяви позивача про відмову від позову суд позбавлений можливості закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

За положеннями п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Зважаючи на те, що позивач не звертався до суду з клопотанням про повернення судового збору, судовий збір не може бути повернений ТОВ "Управляюча компанія "Затишна Оселя" відповідно до норми п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Особливості здійснення розподілу витрат у разі закриття провадження у справі унормовані у ст. 142 ЦПК України, яка є спеціальною нормою. Так, згідно з ч. 3 цієї статті у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У ч. 4 ст. 263 ЦПК України вказано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05 березня 2026 року у cправі № 917/1161/25 зазначив, що системний спосіб тлумачення норм ч. 3 ст. 130 ГПК України звертає увагу на те, що ст. 130 ГПК України містить назву "Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду". При цьому, закриття провадження у справі згідно з ч. 1 ст. 231 ГПК України здійснюється не лише внаслідок відмови позивача від позову, а й внаслідок відсутності предмету спору. Тому норми ч. 2 ст. 130 ГПК України мають застосовуватись у разі закриття провадження у справі не лише через відмову позивача від позову, а й через відсутність предмету спору.

У зв`язку з цим Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду виснував, що за загальним правилом першого речення ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, оскільки така відмова може бути здійснена позивачем з різних підстав, в тому числі внаслідок заявлення необґрунтованого позову. Проте, якщо позивач не підтримує свої позовні вимоги унаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. При цьому, спосіб, у який позивач не підтримує своїх вимог, не має значення для застосування норми другого речення ч. 3 ст. 130 ГПК України.

Норма ч. 3 ст. 130 ГПК України за своїм змістом повністю відповідає нормі ч. 3 ст. 142 ЦПК України, а тому суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат бере до уваги правовий висновок щодо порядку компенсації судових витрат, сформульований Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05 березня 2026 року у cправі № 917/1161/25.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

На підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було долучено до позовної заяви договір про надання правничої допомоги від 29 вересня 2025 року № 29/09/25, укладений між ТОВ "Управляюча компанія "Затишна Оселя" та адвокатом Халупним А.В., додаткову угоду № 1 до цього договору, акт приймання-передачі послуг до договору про надання правничої допомоги № 29/09/25 від 20 жовтня 2025 року № 20/10-17 та платіжну інструкцію від 21 жовтня 2025 року № 9413, яка підтверджує сплату 3000,00 грн ТОВ "Управляюча компанія "Затишна Оселя" адвокату Халупному А.В. за надані послуги за договором про надання правничої допомоги від 29 вересня 2025 року № 29/09/25.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі

№ 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) міститься висновок, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу з власної ініціативи.

Враховуючи що відповідач не подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд позбавлений можливості вирішити питання про зменшення цих витрат з власної ініціативи.

Зважаючи на те, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю спору, який припинив своє існування після сплати відповідачем заборгованості зі сплати внесків на управління багатоквартирним будинком після пред`явлення позову, витрати позивача на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн відповідають критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, вони підтверджені належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Управляюча компанія "Затишна Оселя" витрати на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

Також стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі

3028,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч. ч. 2-3 ст. 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

За приписами ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Усупереч вимогам ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні відповідача про витребування у представника позивача адвоката Халупного А.В. оригіналу книги обліку доходів і витрат та витягу з цієї книги не зазначено, що ним чи його представником адвокатом Самойленком П.М. самостійно вживались заходи щодо отримання доказів, який ОСОБА_1 просить витребувати, не надано доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу (наприклад, надсилання представнику позивача адвокатського запиту та не надання відповіді на нього тощо).

Крім цього, докази, які просив суд витребувати відповідач, стосуються порядку обліку доходів ФОП Халупним А.В для цілей оподаткування, а не підтвердження сплати витрат на правничу допомогу ТОВ "Управляюча компанія "Затишна Оселя" адвокату Халупному А.В.

Отже, клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 142, 255 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про повернення позивачу судового збору.

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів.

Закрити провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Затишна Оселя" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Затишна Оселя" (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Оболонська набережна, будинок 3, корпус 1; ідентифікаційний код в ) судовий збір у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 (нуль) копійок та витрати на правничу допомогу у сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення

Суддя Тарас АНДРЕЙЧУК