Справа № 137/8/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" лютого 2026 р.

Літинський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Желіховського В.М. секретаря судового засідання Гречанівської В.В. розглянувши у судовому засіданні в селищі Літин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаною позовною заявою мотивуючи її тим, що ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВТО № 041557 виданим 19.11.2013 року Літинською державною нотаріальною конторою є власником 1/2 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами розташованого по АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок позивач отримала у спадок від ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Іншу 1/2 частки цього будинку у спадщину отримав ОСОБА_5 1950 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті спадщину прийняли дочки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4

ОСОБА_2 оформила своє право на спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину на підставі чого їй належить 1/4 частки цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Із викладеного слід вважати, що відповідачу ОСОБА_3 належить 1/2 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами незважаючи на те, що вона не отримала свідоцтво про право на спадщину.

Спадкодавці не оформляли права власності на земельну ділянку на якій знаходиться житловий будинок.

Наразі, двоє із співвласників житлового будинку бажають оформити право власності на земельну ділянку на якій він знаходиться, проте третій співвласник ігнорує як оформлення спадщини так і оформлення свого права власності на земельну ділянку, а без відповідної заяви кожного із співвласників неможливо отримати у власність земельну ділянку.

Тому позивачі змушені звернутися до суду з вказаною позовною заявою та просить визнати за ними право власності на земельну ділянку. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Заєць Б.В. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителів. Позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Судові витрати просить залишити за позивачами. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. До суду повернувся конверт з відміткою "адресат відсутній".

Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, надіслали до суду листа про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги визнають.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав. Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВТО № 041557 виданим 19.11.2013 року Літинською державною нотаріальною конторою (а.с.6) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7) ОСОБА_1 є власником 1/2 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами розташованого по АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок позивач отримала у спадок від ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Іншу 1/2 частки цього будинку у спадщину отримав ОСОБА_5 1950 р.н. ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті спадщину прийняли дочки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом НОА № 766492 виданим 23.10.2019 року Літинською державною нотаріальною конторою (а.с.9).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10) ОСОБА_2 є власником 1/4 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами розташованого по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.11-16) внесено відомості про земельну ділянку, кадастровий номер :00:003:2307, площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , нормативна грошова оцінка якої становить 122 695,00 грн. (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.18) ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також судом досліджено копію спадкової справи №329/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 (а.с.32-44).

Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути в тому числі визнання права. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення частина перша статті 1225 ЦК України). Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). З правового аналізу зазначених вище положень ЗК України та статей 1218, 1225 ЦК України слідує, що в разі, якщо земельна ділянка належала спадкодавцю на праві власності, то спадкоємець в порядку спадкування набуває право власності на це майно. Державні акти на земельні ділянки спадкодавцем за життя не виготовлені, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки. Згідно п.7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні. Зазначені норми закріпляють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальними правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі №6-253цс16. При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі № 463/1696/15-ц. Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини позивач не може зареєструвати за собою право власності, а тому з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов підлягає до задоволення, оскільки вони є спадкоємцями і мають право на оформлення спадщини. На підставі ст.ст. 328, 1218, 1222, 1225, 1264, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 48, 76,81, 206, 259, 263-268 ЦПК України, Постановою пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :00:003:2307, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/4 частки земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :00:003:2307, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.