Справа № 347/2251/25
Провадження № 2/347/116/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря Сумарука І.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),

представника

третьої особи Заячук М.Б.

свідка ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

27.10.2025 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що матір ОСОБА_4 перестала виконувати свої материнські обов`язки: не займається вихованням сина, його навчанням, не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування, не забезпечує матеріально, не проявляє турботи та уваги. Мати взагалі не спілкується з сином, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти.

ОСОБА_4 фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, перестала підтримувати будь-які зв`язки із сином, не вітає його з днем народження, святом Миколая, Новим роком.

Загалом, як стверджує позивач, створились умови, які шкодять його інтересам.

Всі питання щодо виховання ОСОБА_1 вирішує він сам та його опікун ОСОБА_3 .

Питання належності виконання батьківських обов`язків ОСОБА_4 розглядалось на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Яблунівської селищної ради, за результатами засідання якої було надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_1 .

У зв`язку з вище наведеним, позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Юрчук С.В. просили позов задовольнити, та позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Позиція учасників в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Юрчук С.В. вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі, та висловили доводи аналогічні змісту позовної заяви. Додатково зазначили, що на цей час позивач останні 6 місяців проживає в опікуна ОСОБА_3 , який є його сусідом. До цього часу ОСОБА_1 проживав разом з матір`ю та 4 рідними сестрами і братом. У зв`язку з тим, що мати самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, веде аморальний спосіб життя, застосовувала фізичну силу, замикала його вдома, через що він не відвідував заняття в школі, позивач просив Службу у справах дітей дозволити йому проживати у сусіда ОСОБА_3 . Окрім того, неповнолітній ОСОБА_1 ствердив, що вже багато років сусід ОСОБА_3 забезпечував його їжею, купляв одяг та канцтовари в школу. За допомогу по господарству сусіду, той давав йому грошові кошти, однак мати їх одразу забирала та невідомо куди витрачала. Свого рідного батька ОСОБА_1 не знає.

Представник третьої особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Яблунівської селищної ради - Заячук М.Б. ствердила, що дійсно позивач разом з бабусею та опікуном звернулися у селищну раду із заявою про позбавлення матері батьківських прав та проханням дозволити позивачу проживати у ОСОБА_3 . Мати не надає і не надавала належного піклування жодному із 5-ти дітей. У зв`язку з постійними непорозуміннями і конфліктами з сином ОСОБА_5 , ОСОБА_6 просила його влаштувати на навчання і проживання у спеціальний заклад. Працювати з психологами та соціальними працівниками задля налагодження стосунків зі своїми дітьми категорично відмовлялася. Відповідач неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків. На даний час умови проживання ОСОБА_5 в опікуна ОСОБА_3 набагато кращі ніж ті, які він мав, проживаючи разом з матір`ю. Додатково зазначила, що у ОСОБА_5 покращилися успіхи в школі з того моменту, коли він почав проживати в опікуна. ОСОБА_7 позов підтримала повністю та висловила позицію про необхідність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні ствердив, що є сусідом сім`ї ОСОБА_4 . Ще з дитинства ОСОБА_5 приходив до нього їсти, так як мати не готувала їжу і не купувала продуктів. ОСОБА_3 ствердив, що мати багато років знущалася з сина, завдавала йому фізичного насильства та хотіла помістити до психіатричного закладу. ОСОБА_5 допомагав ОСОБА_3 по господарству, за що отримував платню. Однак ОСОБА_4 забирала грошові кошти у сина та витрачала їх на свої потреби, замість того щоб придбати продукти харчування. Опікун ствердив, що ОСОБА_5 у його домі має все необхідне для проживання, навчання та нормального розвитку. У них склалися довірливі стосунки.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка у матеріалах справи (а.с.59). 17 лютого через канцелярію Косівського районного суду надійшла заява від ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи (а.с.60). У заяві зазначено, що відповідач просить відкласти розгляд справи, який призначено на 19 лютого 2026 року у зв`язку з відсутністю у неї представника. Проте, суд зазначає, що дана заява не може бути взята до уваги, адже подана вона до суду 17 лютого 2026 року, а розгляд справи відбувся 16 лютого 2026 року, про що ОСОБА_4 була належним чином повідомлена і власноруч розписалася у відповідній розписці.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.10.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 02.12.2025 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до розгляду по суті.

Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/2251/25 відповідача ОСОБА_4 (а.с.53).

Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд без виходу із залу суду для ухвалення судового рішення, із занесенням до журналу судового засідання ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши учасників судового провадження, показання свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії паспорту громадянина України у вигляді айді картки, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Уторопи, Косівський район, Івано-Франківська область (а.с.13) та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьки - ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с.14-18).

Відповідно до довідки від 25.08.2025 року № 01-48/94, виданої Яблунівським ліцеєм ім. І. Франка Яблунівської селищної ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчався у Яблунівському ліцеї імені Івана Франка з 2021 року по 2025 рік. При поступленні до ліцею учень проявляв здібності та інтерес до навчання. На час закінчення 8 класу з основних предметів демонстрував початковий рівень знань. До навчання ставився байдуже, не готувався до уроків. Пропускав уроки без поважних причин. За заявою матері у 8 класі був переведений на сімейну форму навчання. Мама, ОСОБА_4 , відвідувала ліцей, спілкувалася з класним керівником та директором, але покращень в поведінці та ставленні до навчання в ОСОБА_5 не було. Мама та педагоги ліцею не змогли створити умови та мотиваційну основу для формування належного ставлення учня до навчання та поведінки в колективі. Після закінчення 8 класу ОСОБА_5 переведений до Уторопського ліцею (а.с.21).

Згідно характеристики учня 9 класу Яблунівського ліцею ім. І. Франка, ОСОБА_1 до навчання ставився безвідповідально, не готувався до уроків, на уроках не працював, заважав іншим. Мав пропуски без поважних причин Конфліктував з однокласниками. На зауваження не реагував. За заявою матері переведений на сімейну форму навчання (а.с.22).

20.08.2025 року, 22.10.2025 року, ОСОБА_1 звертався до Служби у справах дітей Яблунівської селищної ради із заявами про позбавлення його матері ОСОБА_4 батьківських прав у зв`язку з невиконання нею батьківських обов`язків, неналежним вихованням, ставленням до навчання, здоров`я, добробуту сина (а.с.12, 23).

01.07.2025 року ОСОБА_1 звертався до Служби у справах дітей Яблунівської селищної ради із заявою про надання дозволу на його тимчасове проживання у ОСОБА_3 з причини того, що матір не виконує своїх батьківських обов`язків (а.с.24). Заявою від 03.07.2025 року ОСОБА_4 не заперечила проти тимчасового проживання сина у ОСОБА_3 (а.с.25).

Згідно копії пояснення 02.07.2025 року, ОСОБА_4 зобов`язалася знайти житло для спільного проживання із своїми дітьми (а.с.26).

Відповідно до протоколу бесід, які проводили із ОСОБА_4 працівники Служби у справах дітей Яблунівської селищної ради 01.07.2025 року, 03.07.2025 року, матір було повідомлено про неналежне виконання своїх обов`язків щодо дітей, нераціональне використання коштів та соціальної допомоги від держави, усунення конфліктів з дітьми. Службою рекомендовано тимчасово влаштувати ОСОБА_1 у сім`ю ОСОБА_3 (а.с.27-29).

19.06.2025 року матір ОСОБА_4 - ОСОБА_9 зверталася із заявою до ССД Яблунівської селищної ради щодо позбавлення батьківських прав її дочки, яка не займається вихованням та навчанням своїх дітей, не працює, нераціонально витрачає грошові кошти та соціальні виплати на дітей, веде аморальний спосіб життя (а.с.30).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 має у будинку окрему кімнату, одяг чистий, постільна білизна чиста, речі складені. В будинку чисто, відсутні сторонні запахи, в холодильнику є продукти харчування, будинок газифікований. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 склалися дружні відносини (а.с.31).

Рішенням виконавчого комітету Яблунівської селищної ради Косівського району №10-8/2025 від 19.09.2025 року затверджено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (матір`ю) своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітнього сина.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19).

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім ОСОБА_5 у відповідача є ще 4 дітей, двоє найменших з яких проживають разом з нею. Старший син досяг повноліття та працює разом з бабусею за кордоном. Ще одна дочка проживає та навчається в інтернаті.

Відповідач ніде не працює, отримує соціальні виплати на дітей та пенсію, так як є інвалідом ІІІ групи. Проживає у будинку своєї матері ОСОБА_9 , яка працює за кордоном.

ОСОБА_4 за місцем проживання не створила для дітей належних побутових умов для проживання та навчання дітей, не забезпечувала їх їжею, одягом канцелярським приладдям за потреби ліками. Окрім того, замикала сина вдома не даючи відвідувати школу, а також мала намір помістити його до інтернатного закладу.

Всі обов`язки щодо піклування та матеріального утримання неповнолітнього ОСОБА_5 взяв на себе опікун ОСОБА_3 , якому службою у справах дітей Яблунівської селищної ради надано дозвіл на проживання у нього ОСОБА_1 .

В матеріалах справи є висновок органу опіки і піклування Яблунівської селищної ради, відповідно до якого визнано за доцільне позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки мати жодної участі у вихованні та утриманні сина не бере, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовкою до самостійного життя. ОСОБА_4 не створила належних умов для проживання дітей, виносила цінні речі з дому до ломбарду. ОСОБА_5 письмово відмовився проживати з матір`ю, мотивуючи це рішення її поведінкою. Мати письмово відмовилася нести відповідальність за дитину, заявивши про необхідність поміщення сина до інтернатного закладу.

Суд позбавлений можливості з`ясувати думку відповідача, оскільки ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не надала.

Суд звертає увагу, що зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Аналізуючи наведені факти та обставини, суд приходить до переконання, що ОСОБА_4 усунулася від виховання свого неповнолітнього сина та виконання своїх обов`язків. Не цікавиться долею своєї дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, натомість створює перешкоди для такого, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; та взагалі не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить переконання, що обставини, на які посилається позивач у своєму позові, є достовірними та такими, що не викликають у суду сумніву, а отже, відповідачем порушено право дитини на рівень життя, достатній для його фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, яке гарантоване ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" і яке підлягає захисту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України шляхом позбавлення її, як матері, батьківських прав відносно неповнолітнього сина, оскільки вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, що в свою чергу не буде суперечити інтересам дитини.

Одночасно суд роз`яснює відповідачу її право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, за наявності підстав передбачених частинами 3 - 5 ст. 169 СК України.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з позовом, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 грн., а відтак в цій частині судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166, 171 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ( АДРЕСА_2 ), третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ( АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно її неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2026 року.

Суддя Ю. С. Кіцула