П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року

м. Рівне

Справа № 569/15602/25

Провадження № 22-ц/4815/285/26

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Харечко С.П.

Рішення суду першої інстанції

(скороченим текстом) ухвалено:

14 жовтня у м. Рівне Рівненської області

без фіксування судового засідання технічними засобами

Повний текст рішення складено: 16 жовтня 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" про стягнення переплати за послуги з постачання природного газу,

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" (далі ТОВ "Рівнегаз Збут" або товариство) про стягнення 36 393, 55 гривні переплати за послуги з постачання природного газу.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що він є власником земельної ділянки і житлового будинку АДРЕСА_1 . 14 грудня 2022 року ОСОБА_1 дізнався про те, що побутових споживачів ТОВ «Рівнегаз збут» з 01 травня 2022 року автоматично було переведено на постачання до «постачальника останньої надії» (ПОН). Функцію ПОН виконує Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі ГПК "Нафтогаз України"). Наразі вони отримують державний газ за пільговою ціною від ГПК «Нафтогаз України».

Позивач є споживачем послуг постачання природного газу, постачальником якого до 01 травня 2022 року було ТОВ «Рівнегаз збут». Згідно з наданою 16 липня 2025 року відповідачем відповіддю №337-Лв-315-0725 встановлено, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на його ім`я, обліковується переплата за спожитий природний газ до 01 травня 2022 року у сумі 36 393,55 гривень. Оскільки відповідач вказану суму не повернув, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТОВ "Рівнегаз Збут" на користь ОСОБА_1 переплату за спожитий природний газ в сумі 36 393, 55 гривень.

Стягнуто із ТОВ "Рівнегаз Збут" на користь держави 1 211, 20 гривень судового збору.

У поданій апеляційній скарзі товариство, вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, відмовивши ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про те, що всупереч обставинам оплати позивачем послуг із спожитого природного газу оператором ГРМ Акціонерним товариством "Рівнегаз" (далі АТ "Рівнегаз") у порушення своїх зобов`язань об`єми газу з березня 2022 року по об`єкту споживання газу відображалися на рівні "0". Тому невідображення спожитих об`ємів газу АТ "Рівнегаз" для ТОВ "Рівнегаз Збут" по особовому рахунку споживача і призвело до такого показника.

На його думку, стягнута судом переплата це оплата за фактично спожитий газ у ТОВ "Рівнегаз Збут", об`єм якого відображено у іншого постачальника. При цьому ОСОБА_1 не вживалися заходи із відображення спожитих обсягів природного газу, до АТ "Рівнегаз" він не звертався, чим також не виконав свої зобов`язання щодо фіксування та передачі інформації по показниках лічильника обліковій організації, якою є саме АТ "Рівнегаз".

Отже, саме АТ "Рівнегаз" грубо не виконало свої обов`язки щодо належного обліку природного газу, а також і сам позивач щодо передачі показників лічильника газу оператору ГРМ.

Крім того, Міністерство енергетики України своїм наказом від 08 червня 2022 року №198 у порушення положень ст. 58 Конституції України щодо зворотної дії нормативно-правових актів з 01 травня 2022 року змінило існуючого постачальника на іншого ТОВ "ГПК "Нафтогаз України". Ця обставина згодом призвела до масового звернення споживачів до відповідача щодо повернення коштів у зв`язку з переплатою.

11 грудня 2023 року Рівненською торгово-промисловою палатою видано Сертифікат №5600-23-4556 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено факт форс-мажору у ТОВ "Рівнегаз Збут" та підтверджено винятковість обставин і підстав, за яких затримується повернення переплат споживачам, які тривають і по час вирішення спору. Також 28 лютого 2022 року Торгово-промисловою палатою України оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 про те, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

При цьому заявник зауважує, що повернення помилково сплачених коштів позивачу буде здійснено у порядку черговості.

За наведеного вважає заявлені вимоги ОСОБА_2 передчасними.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, заявником визнаються обставини спірних правовідносин щодо виникнення підстав, обставин надання на підставі відповідного договору ТОВ "Рівнегаз Збут" послуг з постачання природного газу і оплати споживачем цих послуг, застосовані судом норми матеріального права, а також факт переплати та розміру спірної заборгованості. При цьому товариство звертає увагу на відсутність своєї вини у виникненні цієї переплати за спожитий природний газ внаслідок обставин непереборної сили, а тому доводить про передчасність заявленого позову.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих у АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності від 12.04.1995, державним актом серії РВ №01416 та витягом з Державного реєстру речових прав №36196470.

Зі свідоцтва про право приватної власності та витягу №36196470 вбачається, що зазначений житловий будинок та земельна ділянка під ним належить ОСОБА_1 праві приватної власності, розмір частки становить "1".

Відповідно до наказу Міністерства енергетики України № 198 від 08 червня 2022 року «Про постачання природного газу побутовим споживачам» побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, з 01 травня 2022 року постачання природного газу на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам здійснює Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Наказ набрав чинності 24 червня 2022 року.

Позивач є споживачем послуг постачання природного газу з особовим рахунком № НОМЕР_1 , постачальником якого до 01 травня 2022 року було ТОВ «Рівнегаз Збут».

14 грудня 2022 року ОСОБА_1 подано заяву до відповідача з проханням повернути переплату за природний газ в сумі 36 393, 55 гривень по особовому рахунку № НОМЕР_1 на картковий рахунок позивача.

05 травня 2025 року ТОВ "Рівнегаз Збут" надано відповідь №337-Сл-227-0525, якою встановлено, що заява про повернення переплати за природний газ прийнята до розгляду в порядку черговості у зв`язку з великою кількістю надходження аналогічних заяв та повідомлено, що відповідач повинен у найкоротший строк повернути зазначену переплату за природний газ.

30 червня 2025 року позивачем направлено інформаційний запит до відповідача з вимогою про надання інформації про точну суму переплати за постачання природного газу, утворену перед ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

16 липня 2025 року товариство надало відповідь №337-Лв-315-0725, якою встановлено, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , обліковується переплата за спожитий до 01 травня 2022 року природний газ у сумі 36 393,55 гривень.

Вважаючи, що його суб`єктивні цивільні права на належну оплату наданих послуг з постачання природного газу порушуються відповідачем, у липні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ТОВ "Рівнегаз Збут" про стягнення 36 393, 55 гривень надлишково оплачених відповідних послуг.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості вимог позивача, адже сукупністю доказів у справі підтверджено те, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , обліковується переплата за спожитий природний газ у сумі 36 393, 55 гривень.

Оскільки правова підстава для оплати ОСОБА_1 наданих послуг саме товариству є відсутньою, тому спірні грошові кошти повинні бути повернуті споживачу.

З такими висновками погоджується колегія суддів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України збов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання (п.1.1, 1.3 Типового договору).

Згідно з п.2.1 Типового договору за цим договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Пунктом 6.2 Типового договору передбачені обов`язки постачальника, зокрема, забезпечити безперервне постачання природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим договором; відшкодовувати збитки, понесені споживачем у випадку невиконання або неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством (п.8.1 Типового договору).

Постачальник відшкодовує споживачу збитки, понесені споживачем у зв`язку з припиненням постачання газу споживачу оператором ГРМ на виконання неправомірного доручення постачальника, в обсягах, передбачених Правилами постачання (п.8.3 Типового договору).

Відповідно до пункту 10.1 Типового договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства (п.10. 4 Типового договору).

Згідно з пп.4 п.11.5 Типового договору дія договору припиняється у разі реєстрації споживача в Реєстрі споживачів іншого постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи у порядку, визначеному Правилами постачання та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493. У такому випадку дія цього договору припиняється наступного дня після реєстрації споживача в Реєстрі іншого постачальника.

Відповідно до п.15 розділу ІІІ Правил постачання природного газу постачальником починається з дня реєстрації споживача в Реєстрі споживачів постачальника. У випадку зміни постачальника природного газу постачання здійснюється на наступний день після реєстрації споживача в Реєстрі споживачів постачальника. При цьому постачальник зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня реєстрації споживача у своєму Реєстрі споживачів повідомити його про дату, з якої постачальник здійснює постачання природного газу споживачу.

За положеннями п.24 розділу ІІІ Правил постачання у разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу протягом п`яти робочих днів після отримання такої вимоги.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Конструкція цієї статті, як і загалом норми глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі 910/13271/18 зазначено, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Разом з тим наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень ст. 1212 ЦК України, якщо згадана підстава продовжує існувати. Зокрема, з огляду на положення ст.ст. 11, 202, 509, 626 ЦК України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Отож набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів), що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

Сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Водночас сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору.

Такий висновок щодо застосування норм ст. 1212 ЦК України викладено у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки з 01 травня 2022 року ТОВ «Рівнегаз Збут» не здійснює постачання природного газу, у т.ч. за об`єктом газопостачання до будинку АДРЕСА_1 , а у позивача наявна переплата в розмірі 36 393, 55 гривень, що визнається відповідачем, за послуги, які фактично не надавалися, тому спірні кошти є безпідставно набутим майном. Тобто до правовідносин, що виникли та існують між сторонами, підлягають застосуванню норми статті 1212 ЦК України.

Правова підстава для оплати позивачем наданих послуг саме відповідачу відсутня, а, отже, спірні кошти мають бути повернуті ОСОБА_1 .

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність вини ТОВ "Рівнегаз Збут" у виникненні та існуванні спірної переплати у розмірі 36 393, 55 гривень, то колегія суддів з ними погодитися не може.

Так, відповідно до ст.ст. 11, 626, 633, 634 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки правовідносини між сторонами виникли з договору про надання послуг на постачання природного газу, який припинився 01 травня 2022 року, внаслідок чого виникла переплата наданих споживачем грошових коштів ТОВ "Рівнегаз Збут", тому вина третьої особи, яка не брала безпосередньої участі у правовідносинах між сторонами, не впливає на вирішення кондиційного позову та право ОСОБА_1 стягнути на свою користь спірну суму.

Не можна погодитися і з аргументами заявника про існування обставин непереборної сили, з огляду на що виключається цивільно-правова відповідальність товариства.

Так, згідно із ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна тощо.

Між тим, визнання Рівненською торгово-промисловою палатою у своєму Сертифікаті №5600-23-4656 від 11 грудня 2023 року обставин непереборної сили не свідчить про відсутність у ТОВ "Рівнегаз Збут" підстав для повернення спірних грошових коштів, адже заборгованість у розмірі 36 393, 55 гривень обліковувалася станом на момент припинення договірних відносин між сторонами 01 травня 2022 року. Тобто до 01 травня 2022 року форс-мажорних обставин, наявність яких встановлено 11 грудня 2023 року Рівненською торгово-промисловою палатою, ще не існувало. При цьому зазначеним Сертифікатом чітко визначено термін дії обставин непереборної сили: дата настання 08 червня 2022 року; дата закінчення тривають на 11 грудня 2023 року.

Покликання відповідача на російську військову агресію проти України, введення на території України воєнного стану не містять причинно-наслідкового зв`язку між обставиною/подією і неможливістю виконання товариством своїх конкретних зобов`язань, адже сторони у справі не знаходяться на території, де з 14 грудня 2022 року, тобто з моменту звернення позивача за оплатою спірних грошових коштів, велися бойові дії чи є тимчасово окупованими Російською Федерацією.

Разом з тим усупереч своїм же доводам заявник звертає увагу на те, що спірні грошові кошти будуть повернуті споживачу, проте лише у порядку черговості, тобто ним визнається сам факт наявності їх переплати ОСОБА_1 .

Не заслуговують на увагу твердження автора апеляційної скарги про недодержання судом норм процесуального права.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове вирішення цивільно-правового спору, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції і покликання заявника про неправильне застосування норм матеріального права.

В решті аргументи ТОВ "Рівнегаз Збут" відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 жовтня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків