справа № 209/3040/25
провадження № 2/208/3632/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Кам`янського у складі:

головуючого судді Гречаної В.Г.,

за участі секретаря судового засідання Агеєвої В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №209/3040/25 за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

16.04.2025 року до Дніпровського районного суду міста Кам`янського надійшла позовна заява ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 30.03.2021 р. за власного волевиявлення, усвідомленням із повним розумінням умов кредитування та рівня відповідальності, з використанням сервісу online-кредитування, ОСОБА_2 подано Заявку на отримання кредиту. Дана заява № 8 від 30.03.2021 знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб сайті ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС».

Електронний підпис відповідачем накладено одноразовим ідентифікатором.

Таким чином, ОСОБА_3 укладений Договір про надання споживчого кредиту № 8 від 30.03.2021 з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» () та 30.03.2021 Відповідачу перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 7300 грн.

Кошти Кредиту надаються Кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Позичальником Кредитодавцю з метою отримання Кредиту.

Факт перерахунку кредитних коштів на картковий рахункок Позивачальника, підтверджується доданою до позовної заяви копією листа від Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк».

Зі свого боку, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» надіслано письмовий запит до АТ «ПУМБ» на отримання копії первинного бухгалтерського документа, як доказу здійснення перерахунку кредитних коштів за Кредитним договором № 8 на картковий рахунок належний Відповідачу у справі, на суму 7300 грн.

Станом на сьогоднішній день відповідь від АТ «ПУМБ» на зазначений вище Письмовий запит Позивача не надходила на адресу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України. Внаслідок чого, керуючись нормами ст.ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 05.09.2022 р. згідно умов Договору факторингу №556/ФК-22, ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» () відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 8 від 30.03.2021 р. на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» () змінено найменування та скорочене найменування на ТОВ «КОМПАНІ ІНВЕСТ ФІНАНС» (), що підтверджується Наказом № 15 04-2024-1 від 15.04.2024 року, який додано до позовної заяви.

Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 26709,94 грн., із яких:

-заборгованість за тілом кредиту становить - 7300 грн.;

-заборгованість за відсотками становить 19409,94 грн.;

-заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.;

-заборгованість за пенею становить 0 грн.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 06.05.2025 року, цивільну справу №209/3040/25 передано за підсудністю до Заводського районного суду міста Кам`янського.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2025 року, цивільну справу №209/3040/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г.

Згідно відомостей відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, що міститься в матеріалах справи, відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 16.06.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №209/3040/25 в порядку спрощеного позовного провадження .

09.10.2025 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заперечення на позовну заяву. Зазначив, що Позивач не надав первинних документів банку, що підтверджують реальне отримання ним коштів (меморіальний ордер, платіжне доручення або виписку банку). Лист АТ «ПУМБ» без зазначення рахунку не є належним доказом фактичного переказу коштів. Позивач не довів, що відповідачу були надані індивідуальні умови кредитування, графік платежів і реальна річна процентна ставка.

Не надано повного Реєстру боржників до договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 р., а також доказів оплати за цей договір.Відповідач не отримував письмового повідомлення про відступлення права вимоги, що є обов`язковим згідно зі ст. 1082 ЦК України. Тому ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не довело правонаступництва.

Нарахування відсотків у сумі 19 409,94 грн виконане без зазначення періодів і методики розрахунку. Позивач продовжує нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору, що суперечить ч. 2 ст. 625 ЦК України після прострочення можливі лише 3 % річних та індекс інфляції.

Позов подано 16.04.2025 р. Відповідно до ст. 257 та 266 ЦК України, позовна давність становить 3 роки. Усі нарахування, здійснені до 16.04.2022 р., не підлягають стягненню.

Відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням УБД, виданим відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до ст. 12 цього Закону, держава забезпечує соціальний захист УБД, зокрема: звільнення від сплати судового збору; пом`якшення відповідальності за фінансовими зобов`язаннями; заборону нарахування штрафів і відсотків у період воєнного стану або виконання бойових завдань. Також, згідно з п. 15 Прикінцевих положень ЦК України та Законом «Про правовий режим воєнного стану», заборонено нараховувати відсотки, пеню й штрафи військовослужбовцям та ветеранам під час дії воєнного стану. Тому вимоги Позивача про стягнення 19 409,94 грн відсотків суперечать чинному законодавству та принципам справедливості.

Просить відмовити в задоволенні позову повністю. У разі встановлення часткового боргу стягнути лише суму тіла 7300 грн без відсотків. Зменшити або відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Врахувати статус відповідача як учасника бойових дій і застосувати гарантії соціального захисту.

24.10.2025 року представник позивача ОСОБА_4 подав до суду додаткові пояснення по справі. Зазначив, що 30.03.2021, за власним волевиявленням, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ФІНАНС» подано заяву позичальника № 8 від 30.03.2021 року. Факт перерахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника ОСОБА_1 підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи. Зокрема, копія заяви позичальника № 8 від 30.03.2021 року (додаток № 17 до позовної заяви «Заява позичальника на отримання кредиту.pdf.») містить дані, що дозволяють ідентифікувати особу позичальника, а також реквізити банківської платіжної картки позичальника - НОМЕР_1 . Наявні в матеріалах справи документи у своїй сукупності підтверджують факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, що свідчить про фактичне виконання умов кредитного договору, незалежно від його форми.

Також зазначив, що предметом розгляду у даній справі є виключно питання щодо стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 8 від 30.03.2021, а отже питання щодо дійсності або недійсності договору факторингу № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року не відноситься до предмету доказування у справі, та не має правового значення для її вирішення.

Враховуючи доведеність позивачем факту укладення відповідачем договору та отримання ним кредитних коштів, а також факту відступлення права вимоги, позивач вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 26 709,94 грн законними та обґрунтованими.

Згідно п. 3.1. Договору нарахування процентів за цим Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Враховуючи положення законодавства та усталену судову практику щодо правомірності стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих за прострочений період - після настання дати повернення кредиту до дня його фактичного погашення, а також умови Договору, якими передбачено право на продовження строку кредиту у разі невчинення Позичальником дій, визначених пунктом 4.2.1 Договору, вимоги позивача про стягнення процентів у розмірі 19 409,94 грн не можуть бути визнані такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача про необхідність застосування до нього положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Документом, який підтверджує призив та проходження військової служби військовослужбовцем у особливий період, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

Відповідачем не надано суду копію військового квитка, як на підставу для застосування до нього Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо доводів відповідача про те, що до суду подана заява про застосування правових наслідків спливу строків позовної давності як підстава для відмови у задоволенні позову.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час.

19.02.2026 року сторони в судове засідання не 'явились. Заяв та клопотань на надавали.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

30.03.2021 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір № 8 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого узгоджено наступні умови: сума кредиту 7300,00 грн., строк надання кредиту 21 день, процентна ставка 416,1% річних.

20.04.2021 року між сторнами укладено Додаткову угоду про зміну умов договору №8 від 30.03.2021 року, відповідно до якого узгоджено надання кредиту до 04.05.2021 року.

06.05.2021 року між сторнами укладено Додаткову угоду про зміну умов договору №8 від 30.03.2021 року, відповідно до якого узгоджено надання кредиту до 20.05.2021 року.

29.05.2021 року між сторнами укладено Додаткову угоду про зміну умов договору №8 від 30.03.2021 року, відповідно до якого узгоджено надання кредиту до 12.06.2021 року.

13.06.2021 року між сторнами укладено Додаткову угоду про зміну умов договору №8 від 30.03.2021 року, відповідно до якого узгоджено надання кредиту до 27.06.2021 року.

Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 14.12.2022 року, успішно проведена транзакція №31709-10087-23393 на суму 7300,00 грн. від 30.03.2021 року о 10:56:51 год. на картку НОМЕР_1 .

30.03.2021 року відповідачем заповнено заяву позичальника №8 із зазначенням особистої інформації.

Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем частково відбувалось погашення заборгованості, проте, загальна заборгованість складає 26709,94 грн., яка складається з: 7300 грн. борг по тілу, 19409,94 грн. борг по відсотках.

05.09.2022 рок між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №556/ФК-22.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У справі встановлено, 30 березня 2021 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8.

Відповідно до умов Кредитного договору банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 7300 грн., строк користування кредитом 21 день.

20.04.2021 року між сторнами укладено Додаткову угоду про зміну умов договору №8 від 30.03.2021 року, відповідно до якого узгоджено надання кредиту до 04.05.2021 року.

06.05.2021 року між сторнами укладено Додаткову угоду про зміну умов договору №8 від 30.03.2021 року, відповідно до якого узгоджено надання кредиту до 20.05.2021 року.

29.05.2021 року між сторнами укладено Додаткову угоду про зміну умов договору №8 від 30.03.2021 року, відповідно до якого узгоджено надання кредиту до 12.06.2021 року.

13.06.2021 року між сторнами укладено Додаткову угоду про зміну умов договору №8 від 30.03.2021 року, відповідно до якого узгоджено надання кредиту до 27.06.2021 року.

Отже, узгоджений між сторонами строк повернення кредиту до 27.06.2021 року.

Враховуючи зазначене, з урахуванням узгодженої процентної ставки за дані періоди вбачається наступне:

-в період з 30.03.2021 року по 20.04.2021 року нараховано 1771,90 грн. відсотків;

-в період з 21.04.2021 року по 04.05.2021 року нараховано 1165,08 грн. відсотків;

-в період з 05.05.2021 року по 20.05.2021 року нараховано 1165,08 грн. відсотків;

-в період з 21.05.2021 року по 12.06.2021 року нараховано 2571,06 грн. відсотків;

-в період з 13.06.2021 року по 27.06.2021 року нараховано 1165,08 грн. відсотків.

Всього: 7838,20 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 зазначила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.

Таким чином, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Щодо доводів відповідача про необхідність застосування до нього положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У пункті 15 частини 3 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 22 квітня 2021 року по справі 264/6124/18, особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, а тому дію особливого періоду не припинено.

Вказану правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» Верховний Суд уже однозначно сформулював у своїх постановах від 11 квітня 2019 року (справа № 233/4985/17, провадження № 51-9182 км18), від14 лютого 2018 року (провадження № 61-4157св18 та № 61-3951св18), від 20 лютого 2018 року (провадження № 61-4255св18), від 25 квітня 2018 року (провадження №61-1664св17), від 21 лютого 2019 року (провадження № 51-7411км18).

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Із змісту згаданої постанови Верховного Суду вбачається, що позовні вимоги в частині стягнення процентів не можуть бути задоволенні судом, якщо буде встановлено (шляхом доведення обставин), що боржник (позичальник) має право на пільги згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а без встановлення наявності у позичальника пільг є всі підстави для стягнення процентів.

З поданих відповідачем документів неможливо встановити, з якого періоду він перебуває у лавах Збройних Сил України, відсутні документи згідно листа Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Щодо застосування строку позовної давності.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року №500. Тобто з березня 2020 року строки позовної давності продовжені.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Окрім того, згідно розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Виходячи з наведеного вбачається, що позивачем не порушено строк позовної давності.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у загальній сумі 15138,20 грн., яка складається з : 7300,00 грн. заборгованість за тілом, 7838,20 грн. заборгованість за відсотками.

Вказаний висновок відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 336/887/18 (провадження № 61-11747св19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Згідно положень ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

У справі заявлено до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.

01.01.2025 року позивачем укладено договір про надання правничої допомоги № 42649746 з адвокатом Білецьким Б.М.

Відповідно до акту про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 02.04.2025 року, надано наступні послуги:

-правовий аналіз 2,5 год. 3750 грн.,

-складання позовної заяви 2,5 год. 3750 грн.,

-формування додатків до позовної заяви 1 год. 750 грн.,

-консультація 1 год. 750 грн.

Загальна вартість 9000 грн.

Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При вирішенні питання розподілу судових витрат враховуються: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що спір, який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості письмових доказів на дослідження та збирання яких адвокат витратив би значний час.

За таких обставин, беручи до уваги предмет позову, задоволення позовних вимог, та суму заборгованості, присуджену до стягнення, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача, в розмірі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 93 копійки, оскільки його розмір є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.1, 2, 12,ч.2 ст.13,81, 141, 174,263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , адреса: місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок № 8, IBAN: НОМЕР_3 в АТ «Оксі Банк», МФО 325990, суму заборгованості за Кредитним договором № 8 від 30.03.2021 року у розмірі 15138 (п`ятнадцять тисяч сто тридцять вісім) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , адреса: місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок № 8, IBAN: НОМЕР_3 в АТ «Оксі Банк», МФО 325990, судовий збір у розмірі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 93 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , адреса: місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок № 8, IBAN: НОМЕР_3 в АТ «Оксі Банк», МФО 325990, понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони по справі:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», юридична адреса реєстрації: 04112, місто Київ, вулиця Авіаконструктова Ігоря Сікорського, будинок 8, ;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя В.Г.Гречана