Справа №345/16/26
Провадження № 2-др/345/67/26
Р І Ш Е Н Н Я

Д О Д А Т К О В Е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2026 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Миговича О.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання заяву ФОП ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача через систему «Електронний суд» подав заяву про ухвалення додаткового рішення, яким просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3147,63 гривень. До заяви додає документи, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.03.2026 року, позов задоволено, ухвалено стягнути з відповідача на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 738,17 грн., та судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

В позовній заяві представником позивача було зазначено, що документальне підтвердження понесення позивачем витрат буде подане відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

Заява про ухвалення додаткового рішення мотивована, тим, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Юлії Біжко» було укладено договір про надання професійної правничої допомоги №05 від 01.04.2025р., додаток №1 від 01.04.2025р. до договору про надання професійної правничої допомоги №05 від 01.04.2025p. Доказами на підтвердження розміру витрат, які фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має сплатити у зв`язку з розглядом справи є Акт №404 від 12.03.2026 здачі приймання до договору про надання професійної правничої допомоги №05 від 01.04.2025р.

Вивчивши матеріали справи та заяви, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення з наступних підстав.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не було вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, потрібних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

У розумінні умов частин четвертої - шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року (див справу № 686/5757/23) врахувала, що сторона по справі не подавала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, доводів щодо неспівмірності витрат не заявляла. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла до переконання, про необхідність зменшення судових витрат. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Розглянувши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що заявником надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. Наявність договірних відносин між адвокатом та клієнтом підтверджується Договором про надання професійної правничої допомоги №05 від 01.04.2025p.; Додатком №1 від 01.04.2025р. до договору про надання професійної правничої допомоги №05 від 01.04.2025p.; Актом №404 від 12.03.2026 здачі приймання до договору про надання професійної правничої допомоги.

Згідно із п.2 Додатку №2 від 14.07.2025 до Договору у разі прийняття рішення про задоволення позовних вимог, замовник додатково сплачує, винагороду у формі гонорару успіху, яка визначається у розмірі 20% від ціни позову.

Проте у даному випадку, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (див. зокрема, постанову Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі № 757/59959/18-ц (провадження № 61-15847св24)).

Суд звертає увагу, що справи про стягнення заборгованості не є особливо складними, справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без викликів сторін. З огляду на наведене, суд вважає, що сума судових витрат, яку просить стягнути позивач, не є співмірною із складністю справи та іншими істотними обставинами.

Суд приходить до переконаного висновку, що вартість такої послуги, а саме 3147,63 гривень в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною, яка не відповідає критерію розумності їхнього розміру з огляду на ціну позову.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. З огляду на положення постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року № 686/5757/23, суд констатує, що відсутність клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката зі сторони відповідача не може бути перешкодою для неврахування інтересів самого відповідача при вирішенні питання про стягнення таких витрат, враховуючи ціну позову.

Таким чином, суд прийшов до висновку про зменшення розміру витрат на правову допомогу - в розмірі 500,00 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.133,137, 141, 270 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення по справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зазначивши у резолютивній частині рішення:

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого на АДРЕСА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн.

В іншій частині заяви про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя