БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 2-н/356/26/26
Справа № 356/275/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою Комунального підприємства «Міськводоканал виконавчого комітету Березанської міської ради» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг, боржник ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області надійшла вказана вище заява про видачу судового наказу, обґрунтована тим, що 10.02.2010 між заявником КП «Міськводоканал виконавчого комітету Березанської міської ради» та боржником ОСОБА_1 було укладено типовий договір про надання населенню послуг з водопостачання та відведення № 788, форма якого затверджена Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005. Місце надання послуг: АДРЕСА_1 . Водночас, боржник ОСОБА_1 є власником вказаної вище квартири, а отже, є споживачем послуг, які надаються заявником за вказаною адресою. Як далі вказує представник заявника у поданій заяві, постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» затверджено типову форму публічного договору приєднання з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. На виконання вищезазначених вимог закону 12.01.2024 на офіційному вебсайті КП «Міськводоканал виконавчого комітету Березанської міської ради» https://voda-berezan.telsys.net.ua/#23 розміщено текст індивідуального договору (https://voda-berezan.telsys.net.ua/files/new_dogovir_voda.pdf), відповідно до умов якого фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток до договору), сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг. Водночас, боржник не здійснювала своєчасну оплату за Договором № 788, тому станом на день звернення із заявою до суду розмір боргу за надані та спожиті житлово-комунальні послуги за період з січня 2018 року по лютий 2026 року складає 31 420,52 грн. За таких обставин, просить суд видати судовий наказ про стягнення на свою користь з боржника ОСОБА_1 заборгованості за отримані послуги у вказаному вище розмірі, а також покласти на боржника судові витрати.

Суд, розглянувши подану заяву та додані до неї документи, прийшов до висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 3 ст. 19 ЦПК України).

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер та належним чином документально підтверджені.

У відповідності до роз`яснень п.п. 9,13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011, наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Так, згідно з вимогами п.п. 4, 5 ч. 2, п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинні бути зазначені вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, та інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

За змістом частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу.

Так, згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що була чинною на момент укладення доданого до заяви договору № 788 від 10.02.2010, передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до п. 5 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 (із змінами і доповненнями), послуги надаються споживачу згідно з умовами типового договору про надання послуг, що укладається з урахуванням особливостей, визначених Законом України Про житлово-комунальні послуги (далі - договір), та вимогами цих Правил.

Пунктом 14 вказаних вище Правил передбачено, що надання послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг або надсилання через Єдину платформу електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт), наданої відповідно до вимог статтей 10 та 11 Закону України Про електронну комерцію (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Виходячи з системного аналізу вказаних вище положень, характерною ознакою публічного договору приєднання, як і будь-якого договору, є вчинення дій, які виражають волю її сторін на укладення такого договору.

Разом з тим, проаналізувавши матеріали поданої заяви та наведені в її обґрунтування доводи, вбачається, що додані до заяви документи не можуть безспірно доводити пред`явлені заявником вимоги, що не може бути предметом розгляду у наказному провадженні з огляду на наступне.

Так, згідно наданого суду договору № 788 про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення від 10.02.2010, стороною договору - виконавцем щодо надання послуг вказано Березанське комунальне підприємство «Міськводоканал».

Разом з тим, заявником у справі є Комунальне підприємство «Міськводоканал виконавчого комітету Березанської міської ради», , будь-яких належних та допустимих доказів, в тому числі статутних документів, які б підтверджували, що вказаний у заяві заявник як юридична особа є правонаступником та/або іншим чином має відношення до сторони за договором № 788 від 10.02.2010, матеріали поданої заяви не містять.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім того, проаналізувавши текст вказаного договору № 788 від 10.02.2010, вбачається, що він має окремі незаповнені графи, зокрема, в п. 1.3, а також у розділі 10 «Адреси і підписи сторін» відсутні будь-які відомості про споживача, включно з прізвищем, ім`ям та по батькові, адресою та телефоном.

В п. 4.1 договору № 788 від 10.02.2010 також вказано про наявність засобів обліку та регулювання води - лічильника, та в п. 2.3 договору сторони передбачили, що плата за надані послуги за наявності засобів обліку та регулювання води справляється за їх показаннями.

Разом з тим, згідно наданих рахунків-повідомлень вбачається, що облік води не проводився, показники лічильника відсутні, що прямо суперечить умовам договору № 788 від 10.02.2010. Також у договорі не зазначений обліковий код споживача.

Отже, сама по собі обставина перебування відповідної квартири у власності ОСОБА_1 не є безумовною підставою для набуття нею статусу споживача та не може безспірно доводити виникнення у неї обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг у наказному провадженні.

Сукупний розмір боргу, який виник у боржника протягом відповідного періоду, є сумою щомісячних нарахувань вартості послуг, наданих за цей період. Разом з тим, з аналізу змісту наданих рахунків-повідомлень, а також копій особових рахунків вбачається, що станом на початок січня 2018 року за вказаним особовим рахунком уже обліковувався борг в сумі 3 550,83 грн., який виник за попередній період, що передує зазначеному в заяві, проте будь-яких доказів, які б підтверджували порядок її нарахування, суду не надано та включено заявником до загальної суми заборгованості, що виникла з січня 2018 року.

Суд також не приймає до уваги посилання представника заявника щодо приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) відповідно до Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690, оскільки відповідна заява-приєднання споживача в матеріалах справи відсутня.

Водночас, акцептування договору споживачем шляхом оплати рахунку чи фактичного отримання послуг не є укладенням договору у письмовій формі та не відмінює собою вимог п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до змісту заяви у наказному провадженні, якими чітко визначено, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного саме у письмовій (в тому числі електронній) формі у відповідності до вимог чинного законодавства.

При цьому суд зауважує, що надані суду виписки за житлово-комунальні послуги щодо абонента складені в односторонньому порядку заявником, без участі споживача, не містять показників лічильника, на підставі яких проводилось нарахування заборгованості, тому не можуть безспірно доводити фактичне отримання послуг споживачем. Квитанції про фактичну оплату споживачем виставлених заявником рахунків за надані послуги в матеріалах справи також відсутні.

Водночас, суд не приймає до уваги посилання представника заявника на висновки Верховного Суду у справах № №463/6799/18, № 712/8916/17 та інших, оскільки вони ухвалені у справах за позовами у позовному провадженні, що має відмінні стандарти доказування, незастосовні у наказному провадженні.

Натомість у даному випадку представник заявника звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, яке є безспірним.

Відтак, проаналізувавши подану заявником заяву про видачу судового наказу, суд прийшов до висновку про те, що дана заява подана з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу, а додані до неї письмові документи не можуть безспірно підтвердити наведені в заяві доводи, а, отже, слугувати доказом виникнення та порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи вказане, у видачі судового наказу необхідно відмовити на підставі п.п. 1,8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 160-165 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства «Міськводоканал виконавчого комітету Березанської міської ради» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг, боржник ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І. О. Капшученко