Єдиний унікальний номер 201/1125/26
Провадження № 2/205/3428/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Дорошенко Г. В.,

за участю секретаря судового засідання Копич В. А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Клешня Вячеслав Валентинович, про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з Обмеженою відповідальністю «УПЛ-Фінанс», третя особа ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору фінансового лізингу, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення грошових коштів, сплачених за недійсним договором, визнання відсутнім права грошової вимоги за недійсним договором, визнання дій неправомірними, визнання недійсними окремих умов договору, зобов`язання повернути особисті речі або сплатити грошові кошти,

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2026 року представник позивача адвокат Клешня В. В. звернувся до Соборного районного суду міста Дніпра з вказаним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «УПЛ-Фінанс», третя особа ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору фінансового лізингу, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення грошових коштів, сплачених за недійсним договором, визнання відсутнім права грошової вимоги за недійсним договором, визнання дій неправомірними, визнання недійсними окремих умов договору, зобов`язання повернути особисті речі або сплатити грошові кошти.

Разом із позовною заявою, представник позивача також подав до суду заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб автомобіль BMW 520I VIN: НОМЕР_1 , НОМЕР ДВИГУНА: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , заборони будь-яким особам відчужувати зазначений транспортний засіб у будь-який спосіб, а також заборони територіальним сервісним центрам МВС та іншим уповноваженим органам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначеного транспортного засобу.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначили, що позивачем заявлено позовні вимоги про визнання недійсним договору фінансового лізингу №16916/02/24-Г від 01.02.2024, застосування наслідків недійсності, визнання неправомірними дій відповідача щодо фактичного вилучення автомобіля до припинення договору та утримання майна та стягнення сплачених коштів. Об`єкт, який відповідач фактично вилучив та контролює автомобіль BMW 520I, є ключовим майном у спорі та може бути відчужений третім особам до ухвалення рішення. Вказаний автомобіль після вилучення у позивача виставлявся позивачем на майданчиках в мережі інтернет для оформлення повторного лізингу. Вважають, що невжиття заходів забезпечення призведе до того, що навіть у разі задоволення позову, виконання рішення буде істотно ускладненим або фактично неможливим, оскільки майно може перейти до добросовісного набувача або бути прихованим.

Ухвалою судді Соборного районного суду міста Дніпра від 05 лютого 2026 року матеріали позовної заяви разом із заявою про забезпечення вказаного позову передано на розгляд Новокодацькому районному суду міста Дніпра.

13 березня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Новокодацького районного суду міста Дніпра, зареєстровані канцелярією суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючою суддею Дорошенко Г. В.

Відповідно до наказу голови суду №57-В/2026 від 10.03.2026 року суддя Дорошенко Г.В. у період з 16 березня 2026 року до 20 березня 2026 року перебувала на навчанні.

Не погодившись із вказаною заявою про забезпечення позову, 16.03.2026 представник відповідача адвокат Гончаров Д. О., подав до суду заперечення, в яких зазначив, що у разі визнання недійсним договору фінансового лізингу, сплачені лізингові платежі не підлягають поверненню, а накладення судом арешту на предмет лізингу відбувається за заявою лізингодавця, а не лізингоодержувача. Крім того, ТОВ «УПЛ-Фінанс» є надавачем фінансових послуг та згідно фінансових показників відповідача, навіть у разі задоволення позову, не існує жодних обставин, які б могли ускладнити виконання рішення в майбутньому. При цьому, заявлені позовні вимоги майнового характеру не стосуються транспортних засобів, які перебувають у власності ТОВ «УПЛ-Фінанс».

18 березня 2026 року представник позивача подав до суду письмові пояснення на заперечення представника відповідача, в яких зазначив, що подані представником відповідача заперечення є формальними та не спростовують наявність реальних ризиків. Забезпечення позову спрямоване на збереження предмету спору і не ставить застосування забезпечення позову у залежність від фінансового стану відповідача. Даний спір не є виключно грошовим, а має безпосередньо речово-правовий компонент і автомобіль BMW 520I є ключовим предметом спору. Вказаний автомобіль вилучено у позивача без належної процедури, після вилучення виставлявся на продаж/лізінг, арешт на вказаний автомобіль скасований, будь-які обмеження відсутні. Відповідач має повний контроль над вказаним майном та має можливість його відчужити. На підставі викладеного, просив суд задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

23 березня 2026 року матеріали справи фактично передані на розгляд судді Дорошенко Г. В.

Згідно з частиною 1 ст. 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 цієї статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18: «Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має врахувати на скільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Під забезпеченням позову слід розуміти обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволенню вимог позивача (заявника), вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Отже, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Верховного суду від 12 січня 2022 року у справі №568/525/21).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Так, судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо визнання укладеного договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів, сплачених за вказаним договором.

Відповідно до умов вказаного договору, об`єктом (предметом) лізингу є автомобіль BMW 520I, на який представник позивача просить суд накласти арешт в рамках забезпечення поданого до суду позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, за правилами ст. 13 Цивільного кодексу України, особа здійснює цивільні права у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Так, позивач та її представник не заявляють жодних позовних вимог щодо витребування об`єкту лізингу, визнання на нього права власності, тощо, тобто не заявляють будь-яких вимог стосовно безпосередньо транспортного засобу, на який просять накласти арешт в якості забезпечення позову.

Отже, вид забезпечення позову, який просить застосувати сторона позивача, а також об`єкт рухомого майна, стосовно якого такий захід забезпечення має бути застосований, не відповідає заявленим позовним вимогам.

Представником позивача не обґрунтовано, яким саме чином відчуження об`єкту оспорюваного договору фінансового лізингу може ускладнити виконання майбутнього рішення у справі, з урахуванням відсутності будь-яких позовних вимог стосовно безпосередньо вказаного автомобіля.

При цьому, саме по собі виконання можливого рішення суду у разі задоволення заявлених позовних вимог не залежить від перебування майна у власності тієї чи іншої особи.

Крім того, відповідно до ст. 809-1 ЦК України у разі визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути лізингодавцю предмет договору лізингу у стані, в якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. При цьому лізингові платежі, сплачені на момент визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного, поверненню не підлягають. Суд, визнаючи договір лізингу недійсним або встановлюючи його нікчемність, за заявою лізингодавця накладає арешт на предмет такого договору.

З аналізу вказаних положень Цивільного кодексу України, у разі задоволення заявленої стороною позивача позовної вимоги про визнання договору лізингу недійсним, наслідком є повернення предмету договору лізингу лізингодавцю, яким є відповідач. При цьому, сторони не заперечують того факту, що автомобіль був вилучений у позивача та станом на теперішній час вже перебуває у відповідача, який у разі визнання договору лізингу недійсним матиме право на повернення предмету договору лізингу та, у разі необхідності звертатися до суду із відповідною заявою про накладення арешту.

У той же час, відповідач є надавачем фінансових послуг, в тому числі здійснює діяльність, пов`язану із наданням фінансового лізингу, тож накладення арешту на вказане майно матиме вплив на господарську діяльність останнього.

Неможливо залишити поза увагою і той факт, що фінансова спроможність відповідача, з огляду на наявність власного капіталу, інших оборотних та необоротних активів, здатна забезпечити виконання в майбутньому можливого рішення суду в частині позовних вимог про стягнення грошових коштів, що також об`єктивно свідчить про відсутність обставин, які б вказували на неможливість виконання судового рішення в майбутньому.

Зважаючи на викладені обставини та приймаючи до уваги, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Клешня В. В., про забезпечення позову не підлягає задоволенню

При цьому, суд звертає увагу, що норми Цивільного процесуального кодексу України не містять обмежень щодо повторного звернення до суду із заявою про забезпечення позову у разі виявлення обставин, що зумовлюють необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150, 152, 153, 157, 260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Клешня Вячеслав Валентинович про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з Обмеженою відповідальністю «УПЛ-Фінанс», третя особа ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору фінансового лізінгу, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення грошових коштів, сплачених за недійсним договором, визнання відсутнім права грошової вимоги за недійсним договором, визнання дій неправомірними, визнання недійсними окремих умов договору, зобов`язання повернути особисті речі або сплатити грошові кошти, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було поставлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

Суддя Г.В. Дорошенко