У Х В А Л А

Іменем України

Справа № 285/1440/26

провадження № 2/0285/1441/26

17 березня 2026 року м. Звягель

Суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О., розглянувши матеріали

позовної заяви ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИЛА

Позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом, у якому просить «визначити за відповідачкою ОСОБА_4 частку у розмірі 1/2 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок (реєстр. номер 240) за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку (кадастровий номер :03:006:0093), площею 0.25 га».

Обґрунтовуючи позов до подружжя, зазначив, що на виконанні у державній виконавчій службі перебувають виконавчі провадження про стягнення з відповідачки на його користь заборгованості зі сплати аліментів та пені, загальна сума яких становить 537805,28 грн. Зазначає, що відповідачка перебуває у шлюбі, під час якого на ім`я її чоловіка було придбано житловий будинок та земельну ділянку, які відповідно до вимог сімейного законодавства є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з відсутністю у боржниці іншого майна, за рахунок якого можливо виконати рішення суду про стягнення аліментів, позивач просить визначити за відповідачкою половини частки у праві спільної сумісної власності на зазначені об`єкти нерухомості для подальшого звернення стягнення у межах виконавчого провадження.

Дослідивши позовну заяву на дотримання вимог, визначених у ст.ст.175, 177 ЦПК України, встановлено, що остання містить недоліки, які потребують усунення.

1. Відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач просить визначити за відповідачкою частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку, посилаючись на те, що зазначене майно набуте відповідачами під час перебування у шлюбі. Разом з тим до позовної заяви не додано жодних доказів, які б підтверджували факт набуття зазначеного нерухомого майна, його належність будь-кому з відповідачів на праві власності та існування у відповідачів права спільної сумісної власності на спірне майно. Натомість позивач просить суд витребувати з державних органів та фінансових установ інформацію щодо належності відповідачам будь-якого рухомого та нерухомого майна, відкритих рахунків у банківських чи інших фінансових установах, а також відомості щодо руху коштів на таких рахунках. Суд звертає увагу, що витребування доказів судом є процесуальним засобом сприяння доказуванню, який застосовується у разі неможливості самостійного подання доказів учасником справи, однак не може підміняти обов`язок сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог (ст.ст.81, 84 ЦПК України).

Фактично подана позовна заява не містить належного доказового підтвердження обставин, які позивач покладає в основу позову, а клопотання про витребування інформації спрямоване на збирання доказів замість позивача, що суперечить принципу змагальності сторін та розподілу обов`язку доказування, визначеному ст.ст.12, 81 ЦПК України.

2. За загальним правилом за подання заяв до суду кожен, хто їх подає, має сплатити судовий збір, за винятком платників, які звільнені від сплати на підставі закону, або існують умови, які суд може використати для відтермінування, розстрочення, зменшення чи звільнення від сплати цього платежу.

На думку позивача його вимоги пов`язані із забезпеченням виконання рішення суду про стягнення аліментів у зв`язку з чим вважає, що користується пільгою, встановленою п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», однак таке твердження є хибним, оскільки предметом даного позову є вирішення спору щодо майнових прав на об`єкти нерухомості, а не безпосереднє вирішення питання щодо стягнення аліментів або інших платежів, пов`язаних з їх утриманням. Сам по собі той факт, що позивач обґрунтовує звернення до суду необхідністю подальшого виконання рішення про стягнення аліментів, не змінює правової природи заявлених вимог, оскільки цей позов спрямований на визначення майнових прав відповідачів, а не на стягнення аліментів чи санкцій за їх несплату.

Таким чином, позивач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за позовну заяву майнового характеру сплаті підлягає судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3328 грн х 5=16640 грн). При цьому вартість майна це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості на момент пред`явлення позову, і суд не повинен визначати його вартість за відповідними вимогами, оскільки за приписами цивільно-процесуального законодавства України такий обов`язок покладається на позивача.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що якщо позивач не визначив ціну позову належним чином, суд може визначити її орієнтовно, виходячи з наявних даних про вартість подібного майна, і запропонувати позивачу сплатити судовий збір у відповідному розмірі. Суд має право визнати, що сплачений судовий збір є неспівмірним дійсній вартості предмета спору, якщо ціна позову визначена довільно і не підтверджена документально. Суддя, залишаючи позов без руху, може вказати орієнтовну суму судового збору, виходячи з середньоринкової вартості майна у відповідному регіоні.

Ціна позову позивачем у позовній заяві не зазначена, а тому з огляду на предмет спору, його розташування, у відповідності до ч.2 ст.185 ЦПК України, позивачу слід попередньо (орієнтовно) визначити розмір судового збору у цій справі в сумі, що становить половину максимально встановленого законом розміру, що на момент звернення до суду становить 8320 грн. При цьому слід звернути увагу позивача, що остаточний розмір ціни позову та суми судового збору підлягатиме визначенню судом під час розгляду справи на підставі поданих сторонами доказів щодо дійсної вартості спірного майна, з можливістю подальшого стягнення недоплаченої суми судового збору або повернення переплаченої.

За таких обставин, оскільки сторона, яка ініціювала дану справу та зобов`язана була дотриматись усіх вимог процесуального закону при поданні позовної заяви цього не зробила, приходжу висновку про залишення позову без руху з наданням строку для можливості усунення виявлених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись статтями 185, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Залишити без руху дану заяву, встановивши строк для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Роз`яснити, що в разі невиконання даної ухвали, заява буде вважатись неподаною та повернута відповідно до вимог ст.185 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. О. Літвин