Справа № 725/9017/25
Провадження № 2/727/24/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

13 березня 2026 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівців у складі:

головуючої судді Бойко М.Є.,

за участю секретаря судового засідання Васківчук В. В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Кредит - Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Кредит - Капітал" звернулося до Шевченківського районного суду м. Чернівців з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №9870760 від 02.04.2024 року у загальному її розмірі 32093, 60 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 9300 грн., простроченої заборгованості по відсоткам в сумі 21 793,60 грн., простроченої заборгованості за комісією в сумі 1 000 грн, а також - судового збору у розмірі 2422, 40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Такі позовні вимоги мотивовані наступним.

02.04.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений в електронній формі кредитний договір про споживчий кредит №9870760, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у ромірі 10 000 грн. Свої зобов`язання за цим договором остання не виконує, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість у вказаному в позові розмірі.

29.08.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №109-МЛ, умовами якого визначено, що ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №9870760 від 02.04.2024 року .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 грудня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

18.12.2025 року представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Підодвірний Т.І. подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" повністю, виходячи з наступного.

Позивач посилається на укладення між ТОВ «Мілоан» та Відповідачкою кредитного договору № 9870760 від 02.04.2024 року, однак належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставин він суду не надав, оскільки долучена до матеріалів справи копія цього договору не містить підписів сторін, а також відсутні докази накладення відповідачкою свого електронного підпису, який відповідно до законодавства є обов`язковим реквізитом такого електронного документа. Крім того, на думку адвоката, позивачем не доведено і фактів переходу права вимоги до нього за спірним кредитним договором та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, оскільки наданий ним витяг з реєстру боржників складений самим позивачем і не містить достатніх даних, які б однозначно підтверджували перехід такого права саме за спірним кредитним договором, а тому він не може вважатися належним доказом відступлення права вимоги; не надано ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" і первинних бухгалтерських документів, які відповідно до вимог законодавства підтверджують здійснення господарської операції та рух коштів, а також доказів того, що картковий рахунок НОМЕР_1 належить або використовувався відповідачкою. З огляду на зазначене представник відповідача вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність.

Відповідачка та її представник у судове засідання також не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини своєї відсутності та їх поважність суд не повідомили.

За таких обставин суд вважає можливим, відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за відсутністістю учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 квітня 2024 року ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 9870760, за умовами якого ТОВ "Мілоан" надає ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000 гривень (п. 1.2 Кредитного договору) строком на 105 днів - з 02 квітня 2024 року до 16 липня 2025 року (п.п. 1.3, 1.4 Кредитного договору) зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 250 грн, які нараховуються протягом 15 днів пільгового періоду ( з 02.04.2024 року по 17.04.2024 року) за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним протягом пільгового періоду та у розмірі 20 700 грн., які нараховуються протягом 90 днів поточного періоду (з 18.04.2024 року по 16.07.2024 року) за ставкою 2, 3 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним протягом протягом поточного періоду (п.1.3.1, п.1.3.2, п. 1.5.2, п. 1.5.3 Договору). Одноразова комісія за надання кредиту 1 000 грн (п. 1.5.1 Договору).

Згідно з п. 6.1 Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Мілоан" та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби..

Кредитний договір № 9870760 від 02.04.2024 року підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 528379, що підтверджено довідкою про ідентифікацію.

Відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 10000 грн відповідно до кредитного договору, що підтверджено платіжним дорученням № 127221015 від 02.04.2024 ТОВ «Мілоан».

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене Законом України «Про електронну комерцію», де міститься також і його визначення.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Водночас згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

За своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.

Підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Після отримання ця комбінація має бути введена особою в спеціальне поле на веб-сторінці, і фактично її введення прирівнюється до підписання договору з боку авторизованої особи.

Загалом електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.

Про те саме зазначається і у визначенні підпису одноразовим ідентифікатором, що міститься в Законі Україні «Про електронну комерцію»: це дані, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому спосіб такого додавання Законом не визначений, так само, як не визначено того, що саме, крім ідентифікації підпису, має забезпечувати електронний підпис одноразовим ідентифікатором.

У разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися, що може бути встановлено при огляді інформаційно-комунікаційної системи особи, яка згенерувала і надіслала одноразовий ідентифікатор підписувача. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними за його допомогою даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта елеткронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор.

Договір № 9870760 від 02.04.2024 року містить повну інформацію щодо особи позичальниці, її персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника, її електронну пошту, а також адресу реєстрації (проживання). Зазначені у договорі номер мобільного телефону, як і адреса електронної пошти та місця проживання ОСОБА_1 відповідають тим, які вказані її представником адвокатом Підодвірним Т.І. у відзиві на позовну заяву. Також, позивачем до позовної заяви додано довідку первісного кредитора на підтвердження відомостей про одноразовий ідентифікатор 528379, який відправлений на номер телефону позичальниці НОМЕР_2 02 квітня 2024 року, о 16:57:36. Відповідачка не довела, що вказаний телефонний номер належить не їй чи того, що її телефонним номером чи електронною поштою скористались інші особи в час укладення спірного кредитного договору.

На підставі викладеного суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо не укладення кредитного договору.

Щодо твердження представника ОСОБА_1 про те, що позивачем не доведено факту перерахування ТОВ "Мілоан" 10 000,00 грн кредитних коштів відповідачці слід зазначити наступне.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом ухвалою від 26.01.2026 року було задоволено відповідне клопотання позивача та витребувано інформацію в АТ КБ «Приватбанк» щодо емітування банківської картки на ім`я ОСОБА_1 та зарахування на неї ТОВ "Мілоан" 10 000 грн. кредитних коштів з 02.04. по 04.04.2024 року, яка за вих. № 20.1.0.0.0/7-260216, 58816 - БТ від 21.02.2026 надійшла до суду та з якої вбачається, що на ім`я відповідачки в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 02.04.2024 року ТОВ «Мілоан» зараховано 10 000 грн.

Також позивачем надано копію платіжного доручення 127221015 від 02.04.2024 про перерахування ОСОБА_1 10 000,00 грн з призначенням платежу «кошти згідно договору 9870760». Номер картки вказаний в платіжному дорученні 414949ХХХХХХ62 відповідає номеру, вказаному в заяві на отримання кредиту від 02.04.2024. В анкеті-заяві на кредит № 9870760 від 02.04.2024 наведено процес оформлення та розгляду заяви 9870760 з зазначенням дати і часу, ІР адресу з якої подано заяву:37.73.6.162.

Відповідачкою не надано спростування зазначеного, як то виписки по своєму рахунку за 02.04.2024, виписки по рахунку за ті дні, коли проводилось часткове погашення нею кредиту 18.04.2024 року чи довідки про відсутність у неї такого рахунку тощо, а тому суд не приймає до уваги доводи, викладені її представником у відзиві на позов про ненадання позивачем первинних розрахункових документів та про не доведення останнім отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 29 серпня 2024 року укладено договір відступлення прав вимоги №109-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило за грошові кошти ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до боржників за кредитними договорами.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №110-МЛ від 24 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 9870760 від 02.04.2024 року в сумі 32 093,60 грн., з яких 9300 грн залишок тіла кредиту; 21 793,60 грн. - сума заборгованості за процентами, 1000 грн - комісія.

Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, доводи сторони відповідача про недоведеність факту переходу права вимоги до позивача за спірним кредитним договором також є неприйнятними.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи міститься копія договору про споживчий кредит, який підписано відповідачкою одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання нею кредитних коштів, відступлення у встановленому законом порядку права вимоги за кредитним договором на користь позивача, суд приходить до висновку про наявність у нового кредитора (ТОВ ФК «Кредит-Капітал») права вимоги за кредитним договором № 9870760 від 02.04.2024 року.

Однак, суд не в повній мірі погоджується із нарахованою позивачем сумою боргу за означеним кредитним договором, виходячи із наступного.

Щодо нарахованої ТОВ "Мілоан" комісії за надання кредиту у розмірі 1 000 грн.

10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11 , частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» .

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено одноразову комісію у фіксованій сумі 1000 грн (10% від суми кредиту одноразово) за надання кредиту, а не за обслуговування надання споживачу інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місць.

Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Таким чином, включення до тексту спірного кредитного договору умови про необхідність сплати комісії за надання кредиту у розмірі 1000 грн є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, тому указана сума заборгованості підлягає стягненню.

Щодо нарахованої 18.04.2024 року ТОВ «Мілоан» комісії за управління та обслуговування кредиту у розмірі 600 грн (сплачені відповідачкою кошти на погашення зазначеної комісії), суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2.2.1 Договору № 9870760 від 02.04.2024 року позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.3 договору, в один з термінів (дат) вказаних в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2 в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору та/або відповідному додатку/додатковій угоді в договорі.

Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору (п.2.2.2 Договору).

Згідно п.2.3.1. позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені цим п. 2.3 договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, в розмірі, що визначається змістом додаткового договору/додаткової угоди, що підписується позичальником у зв`язку з пролонгацією та певну частку заборгованості за договором (якщо передбачено додатковою угодою/договором).

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору 02.04.2024 року.

Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 року по справі №204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Із урахуванням обставин даної справи суд констатує, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з управлінням та обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачці та за які ТОВ «Мілоан» встановлена щомісячна комісія, також позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, не надано ним і додаткового договору/додаткової угоди, підписаної позичальницею у зв`язку з пролонгацією, а тому нарахована 18.04.2024 року позивачем комісія за управління та обслуговування кредиту та зарахування внесених відповідачкою в той же день коштів у сумі 600 грн. на сплату вказаної комісії є безпідставним, зазначену суму внесених відповідачкою коштів слід зарахувати на сплату тіла кредиту.

Щодо періоду нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3ст. 509 ЦК України).

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (такий правовий висновок викладений в п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12).

Як визначено п.п. 1.2, 1.3.1, 1.3.2 укладеного між сторонами договору сума (загальний розмір) кредиту становить 10 000 грн. Кредит надається строком на 105 днів з 02.04.2024 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 17.04.2024 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 17.07.2024 року (дата остаточного погашення заборгованості).

Позаяк проценти ОСОБА_1 за користування позикою нараховувалися протягом з 03.04.2024 року по 21.07.2024 року, тобто поза межами строку кредитування, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження/пролонгації/збільшення строку кредитування, визначених п. п. 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору, суд вважає, що стягненню підлягають проценти за період з 03.04.2024 року по 16.07.2024 року, а з 17.07.2024 року по 21.07.2024 року такі проценти не підлягають стягненню.

Щодо розміру відсотків за користування кредитом та суми боргу за кредитним договором, яка підлягає стягненню.

З наданої позивачем відомісті про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором № 9870760 від 02.04.2024 року судом установлено, що первісним кредитором здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом протягом 15 днів за ставкою 1,5% (п.1.5.2 договору) за період з 03.04.2024 року по 17.04.2024 2250 грн.; 18.04.202024 року 230 грн. за ставкою 2,3 % (п.1.5.3 договору); протягом 7 днів за період з 19.04.2024 року по 25.04.2024 року 976,50 грн. за ставкою 1,5 % (п.1.5.2, 2.3.1.1 договору); протягом 107 днів за період з 26.04.2024 року по 21.07.2024 року 22 811,33 грн. за ставкою 2,3% (п.1.5.3 договору) . Всього 26 267,83 грн.

Також з цієї відомості вбачається нарахування ОСОБА_1 02.04.2024 року комісії за надання кредиту 1000 грн.; 18.04.2024 року комісії за управління та обслуговування кредиту 600 грн., атакож видно, що відповідачкою 18.04.2024 року, окрім комісії за надання та обслуговування кредиту в сумі 600 грн. , сплачено 700 грн, які було зараховано на погашення її заборгованості за тілом кредиту, тому подальше нарахування відсотків здійснювалося, виходячи з тіла кредиту 9300 грн., також нею сплачено 700 грн. на погашення суми боргу по відсоткам.

Стаття 8 Закону України Про споживче кредитування доповнена Законом № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року частиною 5, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Виходячи з вкладеного, укладаючи 02.04.2024 договір, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, первісний кредитор не мав права визначати проценту ставку у розмірі 1,5% та 2,3 % за один день користування кредитом протягом вищезазначеного строку 105 днів, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день.

За таких обставин судом проведено власний розрахунок, за результатами якого загальний розмір заборгованості по відсотках, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 за процентною ставкою 1% за кредитним договором № 9870760 від 02.04.2024 року за користування кредитом протягом 105 днів становить: 10 000 грн (сума боргу) х 1% : 100 % = 100,00 грн х 15 днів = 1500 грн; 9300 х 1% : 100% = 93 грн. х 90 днів = 8370 грн. Разом 9870 грн.

Оскільки відповідачкою відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення сплачено відсотків 700 грн. та 700 грн. тіла кредиту , загальний розмір її заборгованості по відсоткам, яка підлягає стягненню , становить 9170 грн (9870 грн. - 700 грн), а загальний розмір заборгованості за тілом кредиту із урахуванням здійсненої ОСОБА_1 оплати на її погашення в сумі 700 грн. становить 9 300 грн (10 000 - 700).

Окрім цього, як вже зазначалося вище, суд вважає, що на погашення заборгованості за тілом кредиту слід зарахувати безпідставно нараховану та сплачену позивачкою комісію за управління та обслуговування кредиту у розмірі 600 грн. Тому, загальний розмір заборгованості за тілом кредиту, який підлягає до стягнення, становить 8 700 грн ( 9 300 грн. - 600 грн).

Враховуючи вищевказане, з відповідачки в користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про споживчий кредит № 9870760 від 02.04.2024 року в загальному розмірі 18 870 грн., яка складається з: 8700 грн - заборгованості за тілом кредиту; 9 170 грн - заборгованості по відсотках; 1000 грн - комісії за надання кредиту.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено 2422,40 грн.

Вимоги позовної заяви задоволено на 58,80 %.

Отже, враховуючи принцип пропорційності стягнення судових витрат, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1 424,37 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у справі №922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах №922/3436/20, №910/7586/19 та №910/16803/19.

Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Таким чином, суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 03 серпня 2022 року у справі №487/4983/20.

У позовній заяві ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" просить стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

На підтвердження цих понесених витрат позивачем до позовної заяви долучено: договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднання «Апологет» в особі адвоката, керуючого партнера Усенка М.І., ордер адвоката Усенка М.І. , акт № Д/3362 від 20.05.2025 року наданих адвокатом та прийнятих позивачем послуг згідно договору № 0107 від 01 липня 2025 року на суму 8 000 грн. та детальний опис таких послуг, з якого вбачається, що час, витрачений представником позивача на надання правової допомоги становить 6 годин 30 хвилин .

Від відповідачки, а також від її представника клопотань про зменшення цих судових витрат не надходило, а тому суд вважає необхідним, в зв`язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягнути з неї на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" на їх відшкодування 4 704 грн. (8 000 х 58,80 %).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.4, 12, 13, 76-83, 130, 131,141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; дата народженя: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (за реквізитами: , НОМЕР_5 , банк отримувача - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», місце реєстрації - 79029, м. Львів, вул. Смаль - Стоцького, 1, 28 корпус, 4-ий поверх) заборгованість за договором про споживчий кредит № 9870760 від 02.04.2024 року в розмірі 18 870 грн, яка складається з: 8 700 грн - заборгованості за тілом кредиту; 9 170 грн - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1000 грн - комісії за надання кредиту, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 4 704 гривень та витрати на оплату судового збору в розмірі 1 424,37 грн. Всього 24 998, 37 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.03.2026 року

Суддя М.Є. Бойко