Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2864/24

номер провадження 2/695/148/26

17 березня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю: секретаря с/з Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір №557213214 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За умовами вказаного договору 28.07.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти відповідачу в сумі 12 750,00 грн. на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 .

28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28.11.2019. У подальшому сторони укладали ряд додаткових договорів, якими строк дії договору продовжували на один рік, при цьому інші умови договору залишилися без змін. Таким чином сторони продовжили строк дії договору № 28/1118-01 до 31.12.2022 року не змінюючи при цьому його умов.

Умовами вказаного договору факторингу передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №166 від 28.12.2021 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 14 052,79 грн..

У подальшому 23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договорі факторингу №23/0224-01, строк дії якого закінчується 31.12.2024.

Згідно витягу з реєстру прав вимоги №1 від 23.02.2024 до Договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за договором №557213214 на загальну суму 14052.79 грн..

14.06.2024 року між «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу № 14/06/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги в тому числі до відповідача за кредитним договором №557213214.

Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №14/06/24 від 14.06.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача. При цьому позивач не здійснював жодних нарахувань за кредитним договором відповідача.

Позивач наполягає, що первісний кредитор перерахував відповідно до умов кредитного договору грошові кошти на картковий рахунок відповідача та виконав свої зобов`язання. Однак відповідач грошові кошти не повернула ні попередньому ні будь-якому іншому кредитору до якого переходило право вимоги, а тому на момент подання позовної заяви розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 14 052,79 грн. з яких: 7725,63 грн. заборгованість по кредиту; 6237,16 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Враховуючи викладене вище, позивач просить стягнути стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №557213214 від 28.07.2021 у розмірі 14 052,79 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.08.2024 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, роз`яснено право відповідача на подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Відповідач відзив на позовну заяву не подала, у судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву у якій розгляд справи просила проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала частково вказавши, що нею частково погашалася сума заборгованості, що підтверджується доданими відповідачем квитанціями, які просила суд врахувати при ухваленні рішення суду.

За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін на основі матеріалів, які містяться у ній.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 28.07.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір №557213214 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Згідно з п. 1.1. Договору, предметом правочину є надання грошових коштів (Кредиту) у розмірі 12 750,00 грн на умовах фінансового продукту «Комфорт». Кредит надано споживачеві на засадах строковості, зворотності та платності.

Пунктом 1.2. Договору встановлено чіткий строк кредитування, який становить 140 (сто сорок) днів. Повернення кредиту та нарахованих процентів, відповідно до п. 1.7. та п. 2.2.2.1. Договору, має здійснюватися періодичними платежами один раз на два тижні (кожні 14 днів) згідно з ануїтетною формою, визначеною у Графіку платежів (Додаток №1).

Судом встановлено систему ціноутворення кредиту, яка базується на застосуванні двох типів процентних ставок залежно від належності виконання позичальником своїх зобов`язань:

Дисконтна процентна ставка (п. 1.4.): встановлена у розмірі 0,65% на день (237,25% річних). Дана ставка застосовується як преференційна умова за умови суворого дотримання Графіка платежів.

Базова процентна ставка (п. 1.5.): становить 1,30% на день (474,50% річних).

Порядок переходу між ставками визначений у п. 1.6. Договору: у разі допущення Позичальником прострочення будь-якого з чергових платежів, право на Дисконтну ставку скасовується автоматично, і нарахування процентів здійснюється за Базовою ставкою, починаючи з наступного дня за датою платежу. При цьому п. 1.6. передбачає можливість повернення до Дисконтної ставки лише після повного погашення поточної простроченої заборгованості.

Відповідно до п. 1.6.1., у разі нарахування процентів за Базовою ставкою протягом усього строку, орієнтовна загальна вартість кредиту зростає до 27 411,92 грн, де сума нарахованих процентів становить 14 661,92 грн.

Аналіз умов Договору свідчить про відсутність механізму автоматичної пролонгації, згідно з п. 2.2.1.4., Позичальник має лише право звернутися до Кредитодавця з проханням про продовження строку (пролонгацію).

Пунктом 2.1.1.5. передбачено, що у разі погодження Сторонами продовження строку дії Договору, розмір процентної ставки на цей новий період може бути змінений за згодою Позичальника. Таким чином, будь-яка пролонгація вимагає укладення додаткової угоди або вчинення окремих конклюдентних дій в Особистому кабінеті, що підтверджує волевиявлення обох Сторін.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі електронного Договору, укладеного шляхом акцептування Позичальником оферти Кредитодавця. Відповідно до п. 4.2. Договору, Сторони погодили використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що згідно із Законом України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису.

Відповідач підписала Кредитний договір разом із графіком платежів з розрахунку застосування Дисконтної процентної ставки протягом усього строку дії договору електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV297XH.

Частинами 1 та 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Таким чином вказаний Кредитний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

За таких обставин, по Кредитному договору, укладеному між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , у письмовій формі сторонами спірного договору було досягнуто згоду з істотних умов Кредитного договору, в тому числі щодо строку кредитування та нарахування відсоткової ставки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності правочину, встановленої ст. 204 ЦК України, щодо Договору №557213214 від 28.07.2021. Вказаний правочин у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Більш того, у заяві про розгляд справи за її відсутності відповідач фактично підтвердила існування договірних відносин та визнала обставини часткового виконання умов Договору в частині погашення кредитної заборгованості, що свідчить про визнання нею правової сили даного зобов`язання.

Крім того, матеріали справи містять інші докази, які вказують на свідоме вчинення дій відповідачем для отримання кредитних коштів.

Так позивачем до матеріалів справи додано заявку на отримання грошових коштів в кредит ОСОБА_1 , яка окрім персональних даних особи, містить номер картки на який відповідач просить перерахувати бажану нею суму коштів.

Згідно довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ОСОБА_1 вказала при оформленні кредиту своє дівоче прізвище, персональні дані, зазначила суму кредиту 12 750 грн., строк кредитування - 140 днів, 28.07.2021 о 16 год. 57 хв. 44 сек. підписала договір одноразовим ідентифікатором.

Згідно платіжного доручення №310е3е3е-07fb-4959-b325-21a1874666af на картку, номер якої вказаний у заявці на отримання грошових коштів було перераховано 12 750 грн.. Перерахування коштів на вказаний рахунок підтверджується також довідкою №06/2024 АТ КБ «Приватбанк», яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, що свідчать про укладення вказаного позивачем кредитного договору та взяття відповідачем на себе зобов`язання з своєчасного повернення коштів.

Відповідач у заяві про розгляд справи за її відсутності не заперечувала проти зарахування на свою картку вказаної у позовній заяві суми коштів, а тому вказані обставини судом визнаються доведеними.

Судом також встановлено, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. 28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31 грудня 2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020. 31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020. 31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024.

Згідно доданого до вказаного договору реєстру прав вимоги за №166 від 28.12.2021 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №557213214, розмір загальної заборгованості склав 14 057.79 грн.

Зазначене стверджується також довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за № 557213214/ФК від 17.06.2024.

23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 23/0224-01, строк дії якого закінчується 31.12.2024. За умовами даного договору ТОВ «Таліон Плюс» відступає ТОВ « ФК «Онлайн фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ТОВ «Таліон Плюс») за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно доданого до вказаного договору реєстру прав вимоги за №1 від 23.02.2024 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №557213214, розмір загальної заборгованості склав 14 057.79 грн.

14.06.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 14/06/24 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Згідно доданого до вказаного договору реєстру боржників та акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №14/06/24 від 14.016.2024 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до боржників, серед яких і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №557213214, розмір загальної заборгованості склав 14 052,79 грн.

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Варто також зауважити, що предметом договору факторингу є відступлення права вимоги до осіб, які зазначені саме у відповідних реєстрах прав вимоги.

Умови зазначених договорів передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Такі умови договорів не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов?язки. Крім того, додатковими угодами, строк дії договорів факторингу було продовжено, водночас умовами договору передбачалося, що перехід права вимоги здійснюється в момент підписання реєстру права вимоги.

Наявними в матеріалах справи договорами факторингу, витягами з реєстрів боржників і прав вимог, які належно засвідчені печатками та підписами сторін, підтверджується перехід права вимоги до позивача та свідчать, що позивач набув права вимоги до неї.

Отже, вказаними договорами факторингу чітко визначений момент переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників і позивачем на підтвердження вказаного надані відповідні докази, зокрема, реєстр права вимоги та акт прийому передачі реєстру боржників, належним чином підписані.

З огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулась заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «Юніт Капітал», перейшло право вимоги за кредитним договором №557213214 від 28.07.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ..

Щодо стягнення суми боргу за вказаним кредитним договором, суд зазначає наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що заборгованість відповідача за вказаним вище кредитним договором складає 14 052,79 грн., яка складається із заборгованості по кредиту (7725,63 грн.) та заборгованості по відсотках (6327.16 грн.).

Згідно ч 1ст 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом.

У таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц.

З умов вказаного кредитного договору вбачається, що сторони Договору погодили, що сума кредиту наданого кредитодавцем становить 12 750 грн.. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, які нараховуються в порядку, визначеному п. 1.4 та 1.5.

Відповідач заперечує заявлений позивачем розмір кредитної заборгованості стверджуючи, що вона сплачувала значно більші суми, що стверджується доданими нею листами АТ КБ «Приватбанк».

На виконання ухвали суду від 19.11.2025 про надання належного та зрозумілого розрахунку заборгованості, позивачем було подано письмові пояснення з детальним алгоритмом нарахувань за Договором №557213214 від 28.07.2021.

Дослідивши надані відповідачем довідки банку, а також розрахунок позивача у сукупності з матеріалами справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що у період з 29.07.2021 по 20.10.2021 (період належного виконання зобов`язань) нарахування здійснювались за Дисконтною ставкою (0,65% на день).

Арифметична перевірка підтверджує, що проценти нараховувались на фактичний залишок тіла кредиту, який зменшувався після кожного платежу відповідача (з 12 750,00 грн до 7 725,63 грн).

Після допущення відповідачем прострочення чергового платежу (після 20.10.2021), позивач згідно з п. 1.6 Договору застосував Базову ставку (1,30% на день), що становить 100,43 грн щоденно.

Відповідач, заперечуючи проти суми боргу, надала довідки АТ КБ «Приватбанк» про здійснення низки переказів у період серпень-жовтень 2021 року. Оцінюючи ці докази, суд приходить до таких висновків:

По-перше, суми платежів у розмірі 1 995,46 грн, здійснені Відповідачем 11.08.2021, 24.08.2021, 08.09.2021, 22.09.2021 та 07.10.2021, повністю враховані позивачем у наданому розрахунку. Це свідчить про об`єктивність обліку заборгованості з боку кредитодавця.

По-друге, щодо інших платежів, зазначених відповідачем (суми 686.55 грн, 2000 грн, 2155.84 грн тощо), суд зазначає, що у наданих банківських виписках призначенням платежу вказано «переказ з картки на картку».

Згідно з п. 2.2.2.1 Договору, повернення кредиту має здійснюватися на банківський рахунок кредитодавця. Відповідачем не надано доказів, що отримувачем за вказаними переказами було саме ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», а в призначенні платежу відсутні посилання на номер кредитного договору. За таких обставин, вказані суми не можуть бути розцінені як належне виконання договірних зобов`язань у розумінні ст. 526 ЦК України.

Суд погоджується з алгоритмом розподілу коштів, наведеним позивачем, оскільки він відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» та п. 3.11 Договору. Платежі відповідача першочергово спрямовувались на погашення нарахованих процентів, а залишок на зменшення основного боргу (тіла кредиту).

Станом на дату відступлення права вимоги (28.12.2021), заборгованість відповідача становила:

7 725,63 грн заборгованість за тілом кредиту; 6 327,16 грн заборгованість за відсотками. Загальна сума: 14 052,79 грн.

Наданий позивачем розрахунок на виконання ухвали суду від 19.11.2025 є чітким, зрозумілим та арифметично вірним. Він повністю спростовує доводи відповідача про «надмірну сплату», оскільки остання не підтвердила належними та допустимими доказами факт надходження додаткових коштів саме на рахунок кредитодавця в рахунок погашення спірного Договору.

Таким чином суд приходить до висновку, що кредитний договір укладено з дотриманням принципу свободи договору (стаття 627 Цивільного кодексу України), що передбачає право сторін на власний розсуд визначати його умови.

Відповідач, підписуючи договір та отримуючи кредитні кошти свідомо прийняла на себе зобов`язання, включаючи умови щодо порядку нарахування процентів, зокрема, при порушенні строку повернення.

Зважаючи на принцип свободи договору (ст. 627 ЦК України) та відсутність належних і допустимих доказів з боку відповідача, які б спростовували або ставили під сумнів правомірність застосування підвищеної ставки, суд визнає суму нарахованих процентів, а відтак і суму заборгованості за вказаним вище кредитним договором в цілому обґрунтованою та доведеною.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи характер інституту судових витрат, вимоги ч. 4 ст. 137 ЦПК України, оплата послуг адвоката безпосередньо пов`язана з розглядом справи, а тому до уваги судом береться складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, складання відзиву.

Представником позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги № 17/06/24 від 17.06.2024 та додаткову угоду від 17.06.2024, акт прийому-передачі наданих послуг за договором № 17/06/24-02 від 17.06.204 з зазначенням наданих послуг та кількістю витрачених годин на кожну послугу. Загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 5000.00 грн.

Ознайомившись з поданими до суду документами на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд зауважує, що заявлена до стягнення сума за виконану адвокатом роботу, є завищеною, оскільки дана справа не є справою великої складності, тому підготовка до цієї справи в суді першої інстанцій не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи.

Відповідно до положень ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у додатковій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/8257/15.

У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічні висновки викладені й в постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20 (провадження № 61-2042св22), від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц (провадження 19990ск21).

Аналізуючи наданий Акт виконаних робіт, суд зазначає, що такі послуги як "усна консультація" (500 грн) та "вивчення матеріалів справи" (500 грн) за своєю правовою природою є підготовчими діями, які повністю охоплюються та поглинаються процесом складання позовної заяви. Вивчення внутрішньої документації кредитора та консультування клієнта є невід`ємними етапами підготовки процесуального документа, а тому їх виокремлення як додаткових платних послуг створює штучне збільшення обсягу виконаних робіт.

Крім того, враховуючи типовий характер даного спору (стягнення заборгованості за кредитом), значний обсяг аналогічної судової практики та сталий характер доказової бази, суд вважає суму в 5000.00 грн. неспівмірною зі складністю справи.

З огляду на викладене, дотримуючись балансу між правами сторін та критерієм реальності адвокатських витрат, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування до 4000.00 грн., оскільки саме така сума, на думку суду, буде відповідати критерію розумності, справедливості та виконаній адвокатом роботи.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422.40 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» () суму заборгованості за договором № 557213214 від 28.07.2021 у розмірі 14 052 (чотирнадцять тисяч п`ятдесят дві) гривні 79 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 7725,63 грн.; заборгованість за процентами 6327,16 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» () 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» () витрати пов`язані із сплатою судового в розмірі 2422.40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.В. Середа