УХВАЛА

17 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 753/1046/24

провадження № 61-1786ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поночевної Анастасії Олегівни на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди нерухомого майна від 20 квітня 2022 року в розмірі 632 331,53 грн, пеню - 100 442,59 грн, три проценти річних - 8 055,45 грн, інфляційні витрати - 6 878,94 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Поночевної А. О. про перегляд заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року у справі №753/1046/24 залишено без задоволення.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Поночевної А. О. 12 листопада 2025 року звернулася з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху для подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведенням поважних причини пропуску строку, враховуючи, що ухвала місцевого суду від 02 жовтня 2025 року була доставлена до електронного кабінету адвоката Поночевної А. О. 02 жовтня 2025 року о 11:37 год. Також заявниці необхідно було надати докази надсилання копії апеляційної скарги позивачці.

У січні 2026 року адвокатом направлено документи на усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Поночевної А. О. на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року.

Суд апеляційної інстанції повторно констатував, що адвокат копію ухвали місцевого суду від 02 жовтня 2025 року отримала цього ж дня шляхом доставлення до її електронного кабінету, відповідно строк на апеляційне оскарження заочного рішення розпочався саме з моменту отримання копії судового рішення та тривав до 02 листопада 2025 року включно, проте апеляційна скарга подана адвокатом 12 листопада 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, при цьому, наведені представником причини пропуску цього строку, як то: відповідачка є матір`ю чотирьох дітей; батько дітей є військовослужбовцем; територіальна віддаленість місця знаходження суду в м. Обухові та місця проживання ОСОБА_1 в м. Києві, є неповажними, вказане є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

У лютому 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Поночевної А. О. на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року.

У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити до Київського апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вдався до надмірного формалізму, вимагаючи докази надсилання копії скарги стороні позивача, яка має адвоката, зареєстрованого в системі «Електронний суд».

На переконання заявниці, Київський апеляційний суд безпідставно відмовив у доступі до правосуддя, проігнорувавши причини пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення, наведені в апеляційній скарзі, які є об`єктивними, зокрема, пов`язані із доступом до матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

За правилом частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала Обухівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року, якою відмовлено відповідачці в особі адвоката Поночевної А. О. про перегляд заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року, доставлена до електронного кабінету представника 02 жовтня 2025 року о 11:37 год, що не спростовано доводами касаційної скарги, тридцятиденний строк на оскарження заочного рішення закінчився, з врахуванням вихідного дня, 03 листопада 2025 року, а отже апеляційна скарга подана 12 листопада 2025 року з пропуском процесуального строку на його оскарження, при цьому обґрунтованих перешкод подачі апеляційної скарги у межах строків, встановлених законом, адвокатом Поночевною А. О., яка здійснює представництво інтересів ОСОБА_1 на підставі ордера від 07 серпня 2024 року, не наведено та доказами не підтверджено.

Верховний Суд погоджується з мотивами апеляційного суду щодо відхилення доводів адвоката про поважність, на її (представника) переконання, причин пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду, а саме: відповідачка є матір`ю чотирьох дітей; батько дітей є військовослужбовцем; територіальна віддаленість місця знаходження суду в м. Обухові та місця проживання ОСОБА_1 в м. Києві. Вказані обставини стосуються безпосередньо особи відповідачки, тому могли бути враховані апеляційним судом в разі, якби ОСОБА_1 самостійно реалізовувала право на апеляційне оскарження заочного рішення.

Водночас її інтереси з 07 серпня 2024 року представляє адвокат Поночевна А. О., в тому числі, здійснює супровід представництва інтересів відповідачки в цій справі № 753/1046/24, тому відповідно до частини сьомої статті 272 ЦПК України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє, а відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Отже, адвокат Поночевна А. О., здійснюючи представництво інтересів ОСОБА_1 , зокрема й щодо апеляційного оскарження заочного рішення в цій справі, обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, мала навести такі причини, які об`єктивно перешкоджали їй (адвокату) у здійсненні представницьких повноважень з дня отримання копії ухвали місцевого суду від 02 жовтня 2025 року, якою стороні відповідача відмовлено в перегляді заочного рішення.

Таких причин адвокатом суду апеляційної інстанції не наведено, так само касаційна скарга таких міркувань не містить.

Довід адвоката з посиланням на дату ознайомлення 06 листопада 2025 року з матеріалами справи не є поважною причиною, оскільки нормами процесуального закону визначено, що початок відліку строку на апеляційне оскарження судового рішення починається, зокрема з дати отримання копії оскаржуваного судового рішення (стаття 354 ЦПК України), а не з дати ознайомлення з матеріалами справи, як помилково вважає адвокат.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

З огляду на вказані обставини, враховуючи, що апеляційну скаргу подано після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адвокатом копії ухвали суду першої інстанції, поважність причини пропуску строку заявницею в особі представника належно не обґрунтовано та не підтверджено доказами, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Отже, оскаржувана ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, постановлена із додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Довід касаційної скарги про надмірний формалізм щодо вимоги апеляційного суду про надання доказів надсилання копії апеляційної скарги стороні позивача за обставин, що адвокат позивачки має зареєстрований кабінет, Верховний Суд відхиляє, оскільки Київський апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження в справі з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження заочного рішення Обухівського районного суду Київської області віл 31 жовтня 2024 року, тобто застосував наслідки, передбачені пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Поночевної А. О. на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Поночевної Анастасії Олегівни на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Ступак