справа № 361/2280/26
провадження № 2-з/361/26/26
УХВАЛА

про забезпечення позову

16 березня 2026 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Ведмідь Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

встановив:

У лютому 2026 року до Броварського міськрайонного суду Київської області поданий позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2026 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

13 березня 2026 року від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення графіку спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв кожного четверга та неділі без присутності матері. Зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передати дитину ОСОБА_5 батьку дитини ОСОБА_1 у визначені дні та години за місцем її проживання: АДРЕСА_1 (біля під`їзду будинку) та забирати дитину від батька ОСОБА_1 за тим же місце проживання згідно визначеного судом часу спілкування з моменту постановлення ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2025 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу малолітня дитина проживає з матір`ю, при цьому остання чинить перешкоди у спілкуванні з донькою чим порушує його батьківські права.

Броварським міськрайонним судом Київської області було задоволено заяву ОСОБА_1 по справі № 361/1475/26 від 16.02.2026 року якою зобов`язано відповідача забезпечити спілкування малолітньої доньки ОСОБА_3 з батьком - ОСОБА_1 кожного вівторка та четверга з 16 години до 18 години, кожної першої та третьої суботи, другої та четвертої неділі місяця з 11 години до 13 години у присутності матері, до закінчення розгляду справи по суті та набрання законної сили рішення у справі. Проте в супереч наявного рішення відповідачка фактично його не виконує, а також зловживає своїми обов`язками спираючись на відсутність у вказаній ухвалі конкретного місця, де може відбуватися спілкування з дитиною. У визначені судом години відповідачка не повідомляє місце зустрічі, пропонує спілкуватися з донькою у її квартирі, де намагається спровокувати сварки, або пропонує забрати дитину коли вона спить.

Таке відношення до виконання рішення суду значно погіршує його становище та унеможливлює підтримання домовленостей стосовно участі у вихованні доньки.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області у березні 2026 року за його заявою було скасовано заходи забезпечення позову визначені ухвалою від 16.02.2026 року у зв`язку з їх фактичним невиконанням та відсутністю визначеного місця спілкування з донькою. Відповідачка наполягала на спілкуванні з донькою виключно у її квартирі без можливості відвідувати дитячі майданчики, дитячі розважальні заклади, що значно звужує батьківські права та інтереси дитини. А тому заявник змушений повторно подати заяву про забезпечення позову та просить суд врахувати попереднє невиконання відповідачкою ухвали суду щодо встановлення часу спілкування з донькою. Повідомив, що житлові умови для перебування дитини є задовільними, дитина забезпечена усім необхідним, він забирав доньку двічі або тричі на тиждень, проводив з нею практично весь день, а також ОСОБА_7 неодноразово залишалася з ночівлею у будинку заявника у своїй кімнаті, що вказує на те, що він має навики спілкування з донькою. Оскільки у батьків існують конфлікти, найкращим для дитини буде спілкування без присутності матері задля уникнення конфлікту у присутності дитини. Необхідність застосування заходів забезпечення позову мотивована тривалістю судового процесу щодо вирішення сімейних правовідносин, забезпечення прав заявника як батька та забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 13.03.2026, для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Ведмідь Н.В.

16.03.2026 суддею Ведмідь Н.В. витребувано в Броварському міськрайонному суду Київської області матеріали цивільної справи №361/1475/26 (провадження № 2-з/361/10/26) за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Суд, вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи №361/1475/26 (провадження № 2-з/361/10/26), справи № 361/2280/26 (провадження №2/361/1108/26) приходить до наступного висновку.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Перелік видів забезпечення позову передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої ст. 150 ЦПК України); а також встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої ст.150 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Мета забезпечення позову - це хоч і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається зі змісту позову між сторонами дійсно наявний спір щодо реалізації ними своїх батьківських прав та обов`язків відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ураховуючи вищевикладене, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, суд зазначає таке.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Суть висновків ЄСПЛ у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» («Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania», заява № 6221/14, п.п. 29-34, рішення від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Європейської конвенції з прав людини 1950 року - права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється. Відповідно до обставин справи «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» мова не йшла про ситуацію, коли є об`єктивні підстави вважати, що зазначений доступ до дитини явно суперечить її інтересам.

Згідно з практикою ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, п. 100, від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, п. 76).

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22 вказано, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про усунення перешкод батьку у спілкуванні з дитиною та її вихованні, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з батьком.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 травня 2021 року в справі №761/25101/20, від 25 листопада 2020 року в справі № 760/15413/19, від 15 вересня 2021 року в справі №752/6099/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22, від 16 березня 2023 року у справі №520/13963/17.

Позивач вказує, що він із незалежних від нього причин не має можливості вільно бачитися зі своєю донькою.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися відносини, щодо відсутності згоди у здійсненні батьківських прав, зокрема з приводу участі батька у спілкування та вихованні дитини.

За результатами вивчення матеріалів справи, суддя знайшов достатніми і обґрунтованими доводи заяви про те, що відсутність стабільних контактів батька із малолітньою дочкою дійсно створює загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту дитини з батьком, що в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову, виходить із необхідності дотримання найкращих інтересів малолітньої дитини, з урахуванням її віку, фізіологічних потреб, стану здоров`я та необхідності забезпечення збереження емоційного зв`язку з обома батьками.

При цьому суд бере до уваги, що спір щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини по суті на час розгляду заяви не вирішено, а заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та не повинні підміняти собою вирішення спору по суті.

З огляду на малолітній вік дитини, а саме станом на день розгляду заяви про забезпечення позову 2 роки 10 місяців, а також відсутність у матеріалах справи достатніх та належних даних щодо режиму дня дитини, зокрема тривалості сну, особливостей харчування, стану здоров`я та інших індивідуальних потреб, суд дійшов висновку про необхідність застосування обережного та пропорційного підходу до визначення тимчасового порядку спілкування.

Оцінюючи доводи заявника щодо встановлення спілкування у значному часовому проміжку, зокрема з 10 години до 20 години, суд вважає, що на даному етапі такі вимоги не є достатньо обґрунтованими з огляду на вік дитини та відсутність даних, які б свідчили про можливість тривалого перебування дитини поза звичним для неї середовищем без ризику порушення її режиму та самопочуття.

З метою недопущення порушення звичного режиму дитини, можливого негативного впливу на її стан здоров`я, а також забезпечення поступової адаптації дитини до спілкування з батьком, суд вважає за доцільне визначити спілкування у межах обмеженого часу, із поділом на періоди у присутності матері та без її присутності, що дозволяє одночасно забезпечити інтереси дитини та право батька на спілкування.

Суд вважає за необхідне встановити місце передачі дитини за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , або за іншою адресою, узгодженою сторонами, що забезпечує можливість визначення конкретного зручного та безпечного місця передачі дитини з урахуванням воєнного стану в Україні, при цьому зберігається баланс інтересів обох батьків.

Такий підхід, на переконання суду, є співмірним із заявленими вимогами, відповідає завданню забезпечення позову та спрямований на дотримання балансу інтересів сторін без вирішення спору по суті.

З огляду на викладене, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною та відсутності обставин, які б свідчили, що таке спілкування має негативний вплив на нормальний розвиток дитини, суд дійшов висновку, про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наступним графіком: щомісячно кожного четверга та неділі з 10 год 00 хв до 16 год 00 хв, з яких з 10 год 00 хв до 13 год 00 хв - у присутності матері, з 13 год. до 16 год. 00 хв без присутності матері, зобов`язавши матір дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передавати малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьку дитини - ОСОБА_1 у зазначені вище дні для спілкування та виконання батьківських обов`язків за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (біля під`їзду будинку) або за іншою адресою чи місцем, за спільною згодою батьків.

Застосування судом відповідного заходу забезпечення позову не порушить прав матері та дитини, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру і не є вирішенням позову по суті спору.

З огляду на характер спірних правовідносин, підстав для застосування зустрічного забезпечення суд не вбачає.

Керуючись статтями 149-154, 157 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

На час розгляду судової справи № 361/2280/26 (провадження №2/361/1108/26) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначити час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наступним графіком: щомісячно кожного четверга та неділі з 10 год 00 хв до 16 год 00 хв, з яких з 10 год 00 хв до 13 год 00 хв - у присутності матері, з 13 год. до 16 год. 00 хв без присутності матері.

Зобов`язати мати дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передавати малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьку дитини - ОСОБА_1 , у зазначені вище дні та години для спілкування та виконання батьківських обов`язків за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (біля під`їзду будинку) або за іншою адресою чи місцем, за спільною згодою батьків.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Копію ухвали направити для виконання до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (07400, Київська область, місто Бровари, бульвар Незалежності, 39) й для відома - учасникам справи.

Дані про стягувача:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Дані про боржника:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ведмідь Н.В.