ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 464/590/21

провадження № 61-3199св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В.,

Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 8 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Теслюка Д. Ю., та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року, ухвалену колегією у складі суддів Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О., і касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 29 квітня

2022 року, ухвалену колегією у складі суддів Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства (далі - АТ) «Райффайзен Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказувала, що вона є дружиною ОСОБА_3 .

У провадженні Сихівського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до АТ «Райффайзен Банк» і ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконним порушенням і здійсненням процедури банкрутства відносно ОСОБА_3 , порушенням його права власності на майно, права на повагу до особистого життя та незаконне виселення з житла.

Зазначала, що неправомірними діями відповідачів їй завдана моральна шкода, оскільки під час здійснення незаконної процедури банкрутства ФОП ОСОБА_3 включено до ліквідаційної маси майно, яке належало їй на праві спільної сумісної власності і не могло бути у неї вилученим; здійснено продаж цього майна; незаконно зібрано відносно неї інформацію.

Щодо визначення розміру шкоди, завданої АТ «Райффайзен Банк», зазначає, що саме за ініціативою кредитора було порушено процедуру банкрутства, наслідком обмеження можливості фізичної особи розпоряджатися та управляти майном, припинення його підприємницької діяльності, втрата джерел для існування та знищення ділової репутації. Усі протиправні дії АТ «Райффайзен Банк» відносно ОСОБА_4 негативно вплинули на позивача як його дружину, оскільки вона була змушена вживати заходів щодо захисту своїх прав у цій процедурі.

Також у травні 2011 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Пустомитівського районного суду Львівської області про виселення ОСОБА_3 та її як його дружини з житлового будинку і лише у 2020 році такий позов залишено без розгляду у зв`язку повторною неявкою представника банку у судове засідання без поважних причин. Такі дії банку також завдали моральних страждань позивачу, які полягають в тому, що судове провадження супроводжувалося переживаннями щодо можливого ухвалення судом рішення про її виселення з єдиного житла, яке поставило б сім`ю в скрутне становище.

Позивач вказала, що під час провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_3 арбітражний керуючий ОСОБА_2 діяв неправомірно, тому завдав позивачу моральних страждань, зокрема: укладав договори на проведення оцінки майнових активів боржника; з метою продажу будинку подав оголошення про продаж майна

ФОП ОСОБА_3 до газети «Високий Замок», а згодом опублікував повторні оголошення про продаж майна за заниженою вартістю на підставі уцінки, тощо.

Незважаючи на рішення апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2013 року, яким припинено іпотеку нерухомого майна у селі Липники Пустомитівського району Львівської області, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 5 грудня 2013 року, рішення апеляційного суду Львівської області від 25 грудня 2013 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року, якими встановлено відсутність майнових активів у ФОП ОСОБА_3 , на які можна звернути стягнення арбітражний керуючий ОСОБА_2 продовжував вчиняти заходи щодо звернення стягнення, на майно боржника.

Вказує, що арбітражний керуючий здійснював примусове вилучення майна позивача та його продаж на аукціоні і незаконність таких встановлена вказаними рішеннями судів та підтверджена самим ОСОБА_2 шляхом зняття майна з торгів.

За таких обставин позивач вважала, що завдана їй моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала, будучи незаконно втягненою у процедуру банкрутства щодо її чоловіка, незаконним вилученням її майна, збиранням щодо неї інформації, незаконним зверненням з вимогами про виселення та тривалим (більше десяти років) здійсненням провадження про банкрутство.

Враховуючи викладене, просила стягнути у відшкодування моральної шкоди

з АТ «Райффайзен Банк» 24 300 000 грн та з ОСОБА_2 - 2 700 000 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 8 жовтня 2021 року

у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції керувався тим, що:

- провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_3 ініційоване та тривало в межах передбачених чинним на той час законодавством України процедур;

- правомірність проведення процедури банкротства не спростована змістом зазначених судових рішень та підтверджена в ході перевірок уповноважених органів;

- провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_3 закрито у зв`язку із змінами в законодавстві, а не з підстав порушеннями відповідачами норм чинного законодавства щодо провадження у справі про банкрутство;

- звернення АТ «Райффайзен Банк» з позовом не можна розцінювати як протиправне завдання позивачу шкоди, тому не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди;

- ОСОБА_1 не довела усіх елементів складу цивільного правопорушення (шкоди, протиправної поведінки відповідачів як можливих завдавачів шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою і вини у діях відповідачів), тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 8 жовтня 2021 року - без змін.

Апеляційний суд погодився висновками місцевого суду про недоведення завдання позивачу діями відповідачів моральної шкоди, зазначивши про відповідність таких висновків обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права.

Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 29 квітня 2022 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 333,33 грн.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове відшкодування

ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 333,33 грн (розмір витрат з відрахуванням податку на додану вартість), зазначивши, що такий розмір витрат відповідає критеріям їх реальності, розумності та справедливості.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнені доводи особи, яка її подала

У квітні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 8 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова

від 8 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року мотивована відсутністю у подібних правовідносинах висновків Верховного Суду щодо питання застосування статей 32, 41 Конституції України, статей 23, 1167 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України у випадку обґрунтування позивачем порушення свого права незаконним застосуванням до нього процедури банкрутства або заходів, які впливають на хід такої процедури.

ОСОБА_1 зазначає про те, що 14 лютого 2022 року вона заявила відвід колегії суддів апеляційного суду, який судом не розглянуто; також апеляційний суд не надав оцінки заяві ОСОБА_3 про відвід колегії суддів цього ж суду.

Підставою касаційного оскарження визначає відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 40 ЦПК України, а саме необхідності передачі заяви про відвід на вирішення іншому складу суду у випадку, якщо підстави для відводу виникли в день його заявлення.

Також ОСОБА_1 вказує про недослідження судами зібраних у справі доказів, якими, на її думку, підтверджуються обставини завдання їй моральної шкоди діями відповідачів.

На думку, ОСОБА_1 , суд першої інстанції необґрунтовано відхилив її клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачем Міністерство юстиції України.

У червні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 29 квітня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати додаткову постанову апеляційного суду і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення.

Касаційна скарга ОСОБА_1 на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 29 квітня 2022 року мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме цей суд:

- розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення за відсутності позивача, належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання;

- не врахував, що ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу не зазначив попередній розрахунок судових витрат, які він очікував понести;

- помилково розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позиція інших учасників справи

4 серпня 2022 року представник АТ «Райффайзен Банк» - адвокат Кожуховська О. Л. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 8 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року, який не враховується касаційним судом, оскільки поданий з пропуском строку, встановленого судом для його подання, а зазначені у ньому причини пропуску строку не вказують на існування правових підстав для його продовження.

5 серпня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Дудяк Я. А. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 8 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року, в якому зазначав про необґрунтованість доводів касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального права та додержання процесуального права. Просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

5 серпня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Дудяк Я. А. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 29 квітня 2022 року, в якому зазначив про помилковість доводів касаційної скарги щодо відсутності у відзиві на касаційну скаргу попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, оскільки такі доводи спростовуються змістом відзиву. Просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а додаткову постанову апеляційного суду - без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного

суду м. Львова від 8 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року і витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Підставою відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 8 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року були доводи заявника про:

- відсутність у подібних правовідносинах висновків Верховного Суду щодо питання застосування статей 32, 41 Конституції України, статей 23, 1167 ЦК України, частини третьої статті 40 ЦПК України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України);

- порушення судами норм процесуального права, а саме: в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід; справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; суди не дослідили зібрані у справі докази; суд необґрунтовано відхилив клопотання про залучення до участі у справі Міністерства юстиції України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 29 квітня 2022 року.

Підставою відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 29 квітня 2022 року були доводи заявника про те, що справу розглянуто за її відсутності, належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України)

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами встановлено, що ухвалою господарського суду Львівської області

від 19 квітня 2010 року заяву Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» прийнято до розгляду та порушено провадження

у справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2

Зі змісту вказаної заяви суди встановили, що:

- 23 квітня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ФОП ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 010/08-3/3684/в;

- виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_1 на підставі укладеного банком та ОСОБА_3 договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І. Я. за № 2955;

- починаючи з вересня 2008 року, позичальник порушував умови кредитного договору, тому рішенням господарського суду Львівської області від 10 квітня 2009 року з ФОП ОСОБА_3 стягнено відповідну заборгованість;

- 11 лютого 2010 року державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно, яке б перебувало в заставі та на яке можна звернути стягнення.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 20 вересня 2010 року

у справі № 28/32 затверджено реєстр вимог кредиторів, серед яких кредитором першої черги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; загальна сума вимог кредитора складає: 973 грн (судові витрати та витрати на публікацію оголошення), 2 816 369,31 грн (вимоги, забезпечені заставою).

Постановою господарського суду Львівської області від 20 жовтня 2010 року

ФОП ОСОБА_3 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2

Ухвалою господарського суду Львівської області від 16 вересня 2014 року затверджено звіт ліквідатора у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_3 ,

звільнено ФОП ОСОБА_3 від подальшого виконання вимог кредиторів - Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області на суму 2 798,22 грн, Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 80,63 грн, ПАТ «Райффайзен

Банк Аваль» на суму 948 794,40 грн, припинено підприємницьку діяльність

ФОП ОСОБА_3 та припинено провадження у справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 .

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28 січня 2015 року задоволено апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 , скасовано ухвалу господарського суду Львівської області від 16 вересня 2014 року, відмовлено в задоволенні клопотання ліквідатора банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_2 про затвердження звіту ліквідатора, справу про банкрутство ФОП ОСОБА_3 надіслано господарському суду Львівської області для розгляду на стадії судової процедури ліквідації.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 2 квітня 2015 року припинено провадження у справі № 28/32 в частині кредиторських вимог ПАТ «Альфа-Банк» на суму 2 251 612,52 грн., а також виключено з ліквідаційної маси боржника транспортний засіб марки «TOYOTA Corolla» 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та земельну ділянку у селі Бартатів Городоцького району Львівської області площею 1,0471 га з кадастровим номером :06:000:0029; припинено провадження у справі № 28/32 в частині кредиторських вимог

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 3 445 353,95 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 21 квітня 2015 року затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута ФОП ОСОБА_3 ; звільнено ФОП ОСОБА_3 від подальшого виконання вимог кредиторів

Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області на суму 2 798,22 грн, Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 80,63 грн, ПАТ «Райффайзен

Банк Аваль» на суму 948 794,40 грн; припинено підприємницьку діяльність

ФОП ОСОБА_3 ; провадження у справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 припинено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24 червня 2015 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу господарського суду Львівської області у справі № 28/32 від 2 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про зменшення розміру вимог кредитора у справі про банкрутство та клопотання ПАТ «Альфа-Банк» про припинення провадження в частині грошових кредиторських вимог банку в сумі 2 251 612,52 грн і виключення з ліквідаційної маси боржника транспортного засобу марки «TOYOTA Corolla» 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та земельної ділянки у селі Бартатів Городецького району Львівської області площею 1,0471 га з кадастровим номером :06:000:0029 відмовлено, справу передано на розгляд до господарського суду Львівської області на стадію ліквідації.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24 червня 2015 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено; ухвалу господарського суду Львівської області від 21 квітня 2015 року у справі № 28/32 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання ліквідатора боржника - арбітражного керуючого ОСОБА_2 про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута відмовлено, справу передано на розгляд до господарського суду Львівської області на стадію ліквідації.

Постановою Вищого господарського суду України від 13 жовтня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишено без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24 червня 2015 року (про скасування ухвали господарського суду Львівської області від 2 квітня 2015 року

у справі № 28/32) залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 1 серпня 2017 року у задоволенні клопотань ОСОБА_3 від 11 травня 2016 року та від 27 вересня

2017 року відмовлено, клопотання арбітражного керуючого ОСОБА_2

від 19 липня 2017 року № 01-21/02-01/188 задоволено, затверджено оплату послуг арбітражного керуючого ОСОБА_2 в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень арбітражного керуючого з моменту призначення у справі № 28/32, затверджено звіт про оплату послуг арбітражного керуючого ОСОБА_2 в розмірі 1 236 742,00 грн за весь період з 2010 до

2016 років, заяву арбітражного керуючого Худоногової Л. Ю. від 30 травня 2017 року за № 182/01-09 задоволено, ліквідатором ФОП ОСОБА_3 призначено арбітражного керуючого Худоногову Л. Ю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28 серпня 2017 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Львівської області від 1 серпня 2017 року - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13 грудня 2017 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Львівської області від 1 серпня 2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28 серпня 2017 року - без змін.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30 жовтня 2019 року заяву

ПАТ «Кристалбанк» та клопотання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, здійснено заміну кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступників ПАТ «Кристалбанк» та ПАТ «Вектор Банк».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 6 грудня 2019 року,

яка набрала законної сили, прийнято відмову арбітражного керуючого

Худоногової Л. Ю. від клопотань від 29 січня 2018 року № 195/01 та від 5 березня 2018 року за № 298/01 про затвердження звіту арбітражного керуючого щодо нарахування та виплату основної грошової винагороди, відшкодування витрат, понесених ліквідатором за період виконання нею повноважень ліквідатора із закриттям провадження в частині розгляду вказаних клопотань. У задоволенні клопотання боржника від 13 березня 2018 року про постановлення окремої ухвали щодо арбітражних керуючих ОСОБА_2 та Худоногової Л. Ю. відмовлено. Заяву арбітражного керуючого Худоногової Л. Ю. від 11 листопада 2019 року № 249/02 задоволено. Клопотання ОСОБА_3 від 19 вересня 2019 року задоволено. Припинено процедуру ліквідації ФОП ОСОБА_3 та повноваження ліквідатора арбітражного керуючого Худоногової Л. Ю. Провадження в справі № 28/32 закрито.

У поданому клопотанні ОСОБА_3. просив закрити провадження у справі № 28/32 на підставі пунктів 1 та 3 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з встановленням під час розгляду справи на стадії ліквідаційної процедури обставин, які є підставою для відмови у відкритті провадження. На думку заявника, доказами таких обставин є те, що заявлені кредиторські вимоги як ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», так і АТ «Альфа-Банк» про повернення кредитних коштів є вимогами, які не стосуються підприємницької діяльності ОСОБА_3 , а були отримані боржником для споживчих потреб.

У зв`язку з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства та згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII). Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження в таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Саме з цієї підстави господарський суд припинив процедуру ліквідації

ФОП ОСОБА_3 та закрив провадження у справі № 28/32.

Суди встановили, що ОСОБА_3 оскаржував судові рішення в ході розгляду господарським судом Львівської області справи № 28/32, які були також предметом перегляду у Верховному Суді. Разом з тим, під час перегляду судових рішень не встановлено порушень чинного законодавства України щодо здійснення процедури банкрутства.

Головне територіальне управління юстиції у Львівській області провело позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_2 на підставі звернення ОСОБА_3 від 22 серпня 2017 року, про що склало довідку від 20 жовтня 2017 року № 22 та акт від 24 жовтня 2017 року № 22. Відповідно до вказаних документів в частині перевірених питань і наданих матеріалів на час проведення перевірки та в межах предмета її проведення порушень в діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_2 під час виконання повноважень ліквідатора у справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 не виявлено, вимоги законодавства арбітражним керуючим ОСОБА_2. не порушено.

Зі змісту листа Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 24 квітня 2018 року № Е-84/1/05, яким надано відповідь на виконання доручення Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України, на підставі звернення ОСОБА_3 суди встановили, що порушення в роботі арбітражного керуючого ОСОБА_2, в тому числі щодо оплати послуг останнього, у такому не встановлено.

Позиція Верховного Суду, мотиви, якими керується суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзивів на них, суд дійшов таких висновків.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного

суду м. Львова від 8 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду

у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року

у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (пункт 2

частини другої статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Приписи статті 23 ЦК України поширюються на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі завдали моральної шкоди. За змістом частини першої цієї статті можливість стягнути компенсацію моральної шкоди залежить не від того, чи це передбачено у законі або договорі, а від наявності порушення цивільного

права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня 2020 року

у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19), Верховного Суду

від 10 травня 2023 року у справі № 522/5513/19 (провадження № 61-16844св20)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня 2020 року

у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) викладено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала таку шкоду; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи та результатом цієї поведінки - моральною шкодою; вина завдавача такої шкоди. У разі встановлення особи, яка завдала моральну шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач має довести наявність цієї шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між нею та протиправною поведінкою її завдавача;

(б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини з його боку (постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20

(провадження № 61-1132св22), Верховного Суду у складі об`єднаної палати Верховного Суду від 5 грудня 2022 року провадження № 61-21130сво21)).

Статтями 12 та 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь?які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною першою статті 89 ЦПК України також встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовувала допущеними, на її думку, порушеннями процедури банкрутства (ініційованої ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») її чоловіка - ФОП ОСОБА_3 , у тому числі через її надмірну тривалість поза межами установленого законом строку. Як зазначала позивач, такі порушення допущені арбітражним керуючим

ОСОБА_2. Завдана позивачу, на її думку, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала, будучи незаконно втягненою у процедуру банкрутства чоловіка, незаконним вилученням її майна, його незаконним продажем, збиранням щодо неї інформації та здійсненням провадження протягом

більше 10 років.

Позивач звертала увагу судів на те, що за весь період з 2010 року до 2019 року вся ця процедура та тиск зі сторони кредиторів на сім`ю позивача наклав значний відбиток на їхнє життя, яке супроводжувалося постійними стресами та переживаннями. Через обмежені засоби для існування, коли підприємницька діяльність чоловіка припинена та він не може нею займатися, абсолютно все майно сім`ї вилучене, арештоване та виставляється на продаж на прилюдних торгах, позивач зазнала значних душевних страждань та переживань.

Водночас розподіл тягаря доказування передбачає, що позивач повинна довести наявність такої шкоди, вину відповідачів як можливих завдавачів шкодита причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою і виною у діях відповідачів.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що;

- ухвалою господарського суду Львівської області від 6 грудня 2019 року припинено процедуру ліквідації ФОП ОСОБА_3 та закрито провадження у справі № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_3

- господарський суд закрив провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_3 у зв`язку з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства, згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень якого з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження в таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу;

- з моменту порушення провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_3 до дати введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства 21 жовтня 2019 року до боржника застосовувалися судові процедури відповідно до Закону № 2343-XII.

Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження в справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою п`ятою цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника.

Господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця лише за наявності згоди боржника. ФОП ОСОБА_3 подав клопотання про закриття провадження у справі, що свідчить про відсутність згоди боржника на здійснення провадження у справі про його неплатоспроможність, тому провадження підлягає закриттю.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Отже, закриття провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_3 пов`язане виключно зі змінами в законодавстві, а не з порушенням норм закону під час відкриття та здійснення такого провадження.

Під час розгляду господарської справи № 28/32 ФОП ОСОБА_3 оскаржував судові рішення, за наслідками перегляду яких судами вищої інстанції не встановлено порушень чинного законодавства України щодо здійснення процедури банкрутства. За клопотаннями ОСОБА_3 господарським судом надавалась також оцінка законності дій та рішень арбітражних керуючих і в прийнятті відносно них окремих ухвал було відмовлено.

Обставини порушення справи про банкрутство ФОП ОСОБА_3 неодноразово були предметом судового розгляду, за результатами якого суди доходили висновку про недоведення завдання шкоди чоловіку позивача та неправомірності дій

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і арбітражного керуючого ОСОБА_2, задіяного у процедуру його ліквідації як ФОПа, в тому числі у справах № 464/4738/20, № 463/3374/22.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили і позивачем це не спростовано, що Міністерством юстиції України (його територіальними органами) неодноразово вживалися заходи реагування на діяльність арбітражного керуючого ОСОБА_2 під час виконання ним повноважень в справі про банкрутство ФОП ОСОБА_3 та порушень не виявлено.

У свою чергу звернення АТ «Райффайзен Банк» з позовом до чоловіка позивача є реалізацією права на доступ до правосуддя і не може розцінюватися як протиправне заподіяння позивачеві шкоди, а тому не може бути підставою для відшкодування їй моральної шкоди.

Як свідчать матеріали справи, Міністерство юстиції України, до якого звертався ОСОБА_3 щодо порушень його прав, пов`язаних з процедурою банкрутства,

в межах своїх повноважень та компетенції розглянуло заяви, скарги та інші звернення ОСОБА_3 і надало відповіді на них.

Також судами не встановлено обставин, які б свідчили про незаконний вплив та тиск на позивача і членів її сім`ї зі сторони арбітражного керуючого під час процедури банкрутства та після неї.

Доказів реалізації майна позивача під час процедури банкрутства ФОП ОСОБА_3 суду не надано (суди у межах справи № 464/590/21 встановили, що жодного майна ОСОБА_1 не було реалізовано під час провадження справи про банкрутство

ФОП ОСОБА_3 ), тому такі доводи відхиляються.

Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням розумного строку розгляду справи № 28/32 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 , суд касаційної інстанції враховує, що в межах справи № 461/3526/22 (відомості про яку містяться у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень) за позовом ОСОБА_3 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України, Вищої ради правосуддя, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного банку України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Національне антикорупційне бюро України, Офіс Генерального прокурора, Головне управління Національної поліції у Львівській області, Державне бюро розслідувань, господарський суд Львівської області, Пустомитівський районний суд Львівської області, Головне управління Державної податкової служби України у Львівській області, АТ «Райффайзен Банк», громадська організація «Асоціація суддів господарських судів України», Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Акціонерне товариство «Сенс Банк», про відшкодування моральної шкоди, Галицький районний суд м. Львова рішенням від 16 червня

2025 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду

18 вересня 2025 року та постановою Верховного Суду від 29 січня 2026 року, стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Тобто питання завдання моральної шкоди чоловікові позивача у зв`язку з тривалістю розгляду справи про банкрутство було предметом судового розгляду в межах іншої справи (позов ОСОБА_3 задоволено частково).

Сам факт перебування позивача з ОСОБА_3 у шлюбі під час розгляду судом справи про банкрутство автоматично не призводить до причинно-наслідкового зв`язку із спричиненням позивачеві моральної шкоди, оскільки кредитні кошти отримував чоловік позивача і саме його подальші дії щодо неповернення кредиту призвели до ініціювання банком процедури банкрутства ФОП ОСОБА_3 .

Встановивши, що позивач не довела наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення (шкоди, протиправної поведінки відповідачів як можливих завдавачів шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою і вини у діях відповідачів), суди дійшли обґрунтовано висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статей 23, 1167 ЦК України, статей 32, 41 Конституції України щодо права на відшкодування моральної шкоди у випадку, коли позивач обґрунтовує порушення прав незаконним застосуванням до нього процедури банкрутства або заходів, які випливають з такої процедури, є безпідставними, оскільки процедура банкрутства до ОСОБА_1 застосовувалася.

Посилання заявника про нерозгляд її заяви про відвід колегії суддів апеляційного суду спростовуються ухвалою Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року про відмову ОСОБА_1 у задоволенні відводу, яка постановлена з додержанням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги про нерозгляд заяви ОСОБА_3 про відвід колегії суддів не впливають на обсяг процесуальних прав та обов`язків ОСОБА_1., а ОСОБА_3 , реалізовуючи свої права на власний розсуд, не оскаржував постанову апеляційного суду в касаційному порядку із зазначених підстав.

Посилання заявника про недослідження судами зібраних у справі доказів спростовується змістом мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень і зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, які були предметом дослідження судів.

Аргументи заявника про необґрунтоване відхилення її клопотання про залучення до участі у справі відповідачем Міністерства юстиції України відхиляються касаційним судом, оскільки суди відмовили у задоволення позову з підстав його необґрунтованості, а не з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача.

Отже доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК

України оскаржувані судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням

норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої

статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду без змін.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 29 квітня 2022 року

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами третьою та четвертою статті 270 ЦПК України (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення апеляційним судом додаткового судового рішення) встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Тлумачення положень статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.

Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Положення ЦПК України визначають обов`язок суду для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше 20 днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина друга статті 246 ЦПК України).

Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Отже, положення частини четвертої статті 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до частини другої статті 246 ЦПК України.

Подібний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22), в якій на розгляд Великої Палати Верховного Суду було передано правове питання про порядок і процедуру ухвалення додаткового судового рішення.

Стаття 270 ЦПК України не розмежовує порядок вирішення питання про розподіл судових витрат (з повідомленням чи без повідомлення учасників справи) залежно від ініціатора розгляду такого питання (за заявою учасників справи чи судом з власної ініціативи).

Наведена норма містить загальний висновок про те, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, тому безпідставними є доводи відзиву банку про те, що додаткова постанова прийнята з ініціативи суду, а тому положення частин третьої, четвертої статті 270 ЦПК України стосовно повідомлення учасників справи незастосовні.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 3 квітня 2024 року

у справі № 725/1751/22 (провадження № 61-1540св24).

У постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 542/937/23

(провадження № 61-2239св25) Верховний Суд зазначив про неврахування апеляційним судом того, що правила щодо реалізації учасниками справи їх права на участі в судовому засіданні з розгляду заяви про розподіл судових витрат згідно з частиною четвертою статті 270 ЦПК України є спеціальними та повинні застосовуватися системно з приписами частини другої статті 246 ЦПК України, яка визначає обов`язок суду призначити судове засідання відповідно до процедури розгляду справи, що була визначена судом для розгляду справи в цілому (загального, спрощеного чи письмового провадження).

Враховуючи те, що постанова Львівського апеляційного суду від 14 лютого

2024 року винесена за результатами розгляду справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, відповідно до вимог ЦПК України додаткова постанова Львівського апеляційного суд від 29 квітня 2022 року повинна була виноситися у такому самому порядку, що й первісне судове судове рішення.

У порушення наведеного суд апеляційної інстанції вирішив питання про розподіл судових витрат без повідомлення учасників справи, що унеможливило надання відповідних заперечень проти такого стягнення, а це є порушенням права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

За таких обставин касаційна скарга ОСОБА_1 на додаткову постанову суду апеляційної інстанції підлягає задоволенню, а додаткова постанова Львівського апеляційного суд від 29 квітня 2022 року - скасуванню з направленням справи

на новий розгляд для вирішення заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Дудяка Р. А. про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 29 квітня 2022 року задовольнити.

Додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 29 квітня 2022 року скасувати, справу в частині вирішення заяви ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Дудяк Ростислав Анатолійович, про ухвалення додаткового рішення направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного

суду м. Львова від 8 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 8 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточноюі оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік