Справа № 303/3362/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Заболотного А.М.

секретар судового засідання Желізняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», Мукачівський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про заміну стягувача та видачу дублікату виконавчого листа,-

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «КАПІТАЛРЕСУРС» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача та видачу дублікату виконавчого листа у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.07.2018 року у цивільній справі № 303/3362/18 було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.03.2006 року у розмірі 25425,87 грн. На виконання судового рішення 27.09.2018 року було видано виконавчий лист.

22.08.2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТзОВ «Капіталресурс» був укладений договір факторингу № 8-22-08/2025 за яким було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором, укладеним з боржником ОСОБА_1 . Таким чином, кредитора по договору було змінено з АТ КБ «ПриватБанк» на ТзОВ «Капіталресурс».

Зазначене, з позиції ТзОВ «Капіталресурс», є підставою для заміни стягувача його правонаступником.

Також зазначають, що на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 57639251 з примусового виконання виконавчого листа. 27.12.2019 року державним виконавцем виконавче провадження № 57639251 було завершено, оригінал виконавчого листа повернуто стягувачу. Згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників та сайту автоматизованої системи виконавчого провадження жодного відкритого виконавчого провадження щодо виконання судового рішення у справі № 303/3362/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором немає, що свідчить про втрату оригіналу виконавчого листа, а тому наявні підстави для видачі його дублікату.

Ухвалою суду від 12.03.2026 року вказану заяву прийнято до розгляду. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23.03.2026 року.

Представник заявника ТзОВ «Капіталресурс» судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву просить задовольнити.

Представники ПАТ «КБ «ПриватБанк», Мукачівський відділ державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, а також відповідач по справі ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак їх неявка, в силу положень ст.ст. 433, 442, п.п. 17.4 п. 17 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи та матеріали цивільної справи № 303/3362/18, приходить до такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані із виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.07.2018 року у цивільній справі № 303/3362/18 було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.03.2006 року у розмірі 25425,87 грн. На виконання судового рішення 27.09.2018 року було видано виконавчий лист.

22.08.2025 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТзОВ «Капіталресурс» був укладений договір факторингу № 8-22-08/2025 за яким було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором, укладеним з боржником ОСОБА_1 . Таким чином, кредитора по договору було змінено з АТ КБ «ПриватБанк» на ТзОВ «Капіталресурс».

З витягу з Реєстру боргових зобов`язань № 3 до договору факторингу № 8-22-08/2025 від 22.08.2025 року встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» передало, а ТзОВ «Капіталресурс» прийняло право вимоги по кредитному договору № б/н від 22.03.2006 року. Отже, ТзОВ «Капіталресурс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № б/н від 22.03.2006 року.

Відповідно до постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 57639251 від 27.12.2019 року виконавчий лист від 27.09.2018 року повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення боргу з ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 303/3362/18 від 27.09.2018 року.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. У п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Таким чином, за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20.11.2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма ст. 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31.10.2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15.08.2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15.05.2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження 61-39193св18).

Одночасно суд звертає увагу на таке.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником).

Процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 55 ЦПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 10.08.2020 року у справі № 917/1339/16.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

У ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу, означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Отже, заміна стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви. Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 11.03.2021 року у справі № 910/2954/17, від 25.06.2019 року у справі № 910/10031/13, від 30.07.2019 року у справі № 5/128, від 21.08.2020 року у справі № 905/2084/14-908/4066/14.

Таким чином, для вирішення окресленого вище питання, необхідно з`ясувати обставини дотримання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

В силу вимог ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як судом встановлено, на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.07.2018 року у цивільній справі № 303/3362/18 було видано 27.09.2018 року виконавчий лист. У виконавчому листі також зазначено строк пред`явлення його до виконання, а саме до 14.08.2021 року.

Разом з тим, зважаючи на те, що постановою державного виконавця виконавчий лист повернуто 27.12.2019 року, тому строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - до 27.12.2022 року (протягом трьох років з дня повернення).

Одночасно суд звертає увагу на те, що 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

26.03.2022 року набрав чинності Закон України від 15.03.2022 року № 2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII доповнено пунктом 102, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у цьому випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Воєнний стан введено в Україні 24.02.2022 року, наразі не припинено та не скасовано.

З огляду на викладене, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану перервався та на час розгляду цієї заяви не сплив.

Звертаючись до суду, заявник одночасно просить вирішити питання про видачу дубліката виконавчого документу.

Відповідно до п.п. 17.4 п. 17 Перехідних положень ЦПК України визначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При вирішенні питання про видачу дублікату виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.10.2018 року у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-5388св18).

Обґрунтовуючи обставини, за яких втрачено оригінал виконавчого листа, ТзОВ «Капіталресурс» у заяві зазначає, що виконавчий документ відсутній у стягувача та в органах державної виконавчої служби, а тому такий слід вважати, що втрачений.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 474/783/17, провадження № 61-29св17, від 10.10.2018 року у справі № 2-504/11, провадження № 61-41846св18.

ЦПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документа з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати виконавчого документа. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката виконавчого документа не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого документа має повністю відтворювати втрачений виконавчий документ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність виконавчого документа у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 263/4331/18 «сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено». Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 09.10.2019 року у справі № 2-6471/06, провадження № 61-11034св19.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.07.2018 року у цивільній справі № 303/3362/18 не виконане та враховуючи, що заявник ТзОВ «Капіталресурс» в силу матеріального правонаступництва набув право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 по вказаному вище судовому рішенню, виконавчий документ у справі було втрачено, а строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання не закінчився, заява про заміну стягувача та видачу дублікату виконавчого листа є обґрунтованою та підставною, а відтак підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 442, 433, п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву задовольнити.

Замінити стягувача у виконавчому листі, виданому Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області у цивільній справі № 303/3362/18, з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛРЕСУРС» (, адреса: 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 28А).

Видати дублікат виконавчого листа у цивільній справі № 303/3362/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя А.М.Заболотний