УХВАЛА

16 березня 2026 року

м. Київ

справа № 485/892/25

провадження № 61-2581ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Третьяк Гаіна Олександрівна, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ютс-Агропродукт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ютс-Агропродукт» (далі - ТОВ «Ютс-Агропродукт»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» (далі - ТОВ «Перемога-Плюс»), відповідно до якого, остаточно сформулювавши позовні вимоги, просив:

- розірвати договір оренди землі від 04 жовтня 2011 року (кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0058, площа - 5,40 га), укладений між ним та ТОВ «Райз-Південь» (новий орендар відповідно до додаткової угоди від 29 листопада 2017 року ТОВ «Ютс-Агропродукт», , новий орендар згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно - ТОВ «Перемога-Плюс», ), номер запису про інше речове право - 24266829 від 26 грудня 2017 року,

- стягнути заборгованість зі сплати орендної плати за 2022-2024 роки у загальному розмірі 51 770,79 грн.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області

від 10 грудня 2025 року позов задоволено частково.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 5,40 га, кадастровий номер :01:000:0058, укладений між ТОВ «Ютс-Агропродукт» та ОСОБА_1 від 04 жовтня 2011 року (у редакції додаткової угоди

№ 3500012 від 29 листопада 2017, додаткової угоди №3500012-7 року до договору оренди землі від 05 листопада 2021 року), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога-Плюс» на підставі договору № 1704/25-21

від 17 квітня 2025 року.

Стягнуто з ТОВ «Ютс-Агропродукт» на користь ОСОБА_1 34 513,86 грн заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди землі

від 04 жовтня 2011 року за 2023-2024 роки.

Стягнуто з ТОВ «Ютс-Агропродукт» на користь ОСОБА_1 1 130,49 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Стягнуто з ТОВ «Перемога-Плюс» на користь ОСОБА_1 484,48 грн понесених судових витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року апеляційну скаргу ТОВ «Ютс-Агропродукт» задоволено частково. Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати за 2023-2024 роки та розподілу судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості з орендної плати за 2022 рік залишено без змін. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ютс-Агропродукт»

2 421,06 грн судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

02 березня 2026 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_1 - адвокат Третьяк Г. О. подала касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року, яку просить скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом частини дев`ятої статті 19 ЦПК України прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга.

За змістом пунктів 1, 8 частини першої статті 176 ЦПК України

- у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується;

- у позовах про розірвання договору найму (оренди) ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Ціна позову у розглядуваній справі, обчислена за правилами пунктів 1, 8 частини першої статті 176 ЦПК України, не перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа № 485/892/25 є малозначною в силу вимог закону.

Оскільки справа № 485/892/25 є малозначною, ухвалені у ній судові рішення можуть бути оскаржені виключно за наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Заявник вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення. Вказує, що кошти, отримані в якості орендної плати, становлять значну частину його річного доходу, а крім того в судах перебуває понад 1000 судових справ про стягнення з відповідача заборгованості з виплати орендної плати.

Водночас колегією суддів не встановлено фундаментального значення розглядуваної справи для формування єдиної правозастосовчої практики та вирішення новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування норм права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів подібних правовідносин.

Верховний Суд зазначає, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає загальнодержавне значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчий процес (референдум), обороноздатність держави, її суверенітет, найвищі соціальні цінності, визначені Конституцією України, тощо.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то Верховний Суд зазначає, що оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Колегією суддів не встановлено ні значного суспільного інтересу до розглядуваної справи, ні виняткового значення справи для позивача.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги, зокрема, категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Третьяк Гаіна Олександрівна, на постанову Миколаївського апеляційного суду

від 24 лютого 2026 року у справі № 485/892/25.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников