Провадження № 22-ц/801/358/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 рокуСправа № 127/28274/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Матківської М.В., Оніщука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ходакової М.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 127/28274/25 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.11.2025, ухвалене у складі судді Іщук Т. П. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

8.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (вх № 78073) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів, в якому просив : (1) стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 71989,02 грн, що складається з : 68062 грн (основна сума) + 2830,57 грн (інфляційне збільшення) + 1096,45 штрафні санкції; (2) стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн; (3) стягнути з відповідачів на користь позивача понесенні судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в грудні 2024 року позивач, після попереднього спілкування з менеджером, через вебсайт https://actra.in.ua, замовив товар. 18.12.2024 ОСОБА_1 внесено передплату на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 на ім`я ФОП ОСОБА_2 у розмірі 20000,00 грн, а 31.01.2025 здійснено післяплату в сумі 45807,00 грн. У лютому 2025 року позивач отримав вантаж зі столярними виробами, які мали дефекти, позивач негайно повідомив постачальника товару з підтвердженням фото та відео матеріалами, які направлено через месенджер Viber. Постачальник взяв на себе зобов`язання виправити описані позивачем недоліки. Після чого, позивач 5.02.2025 здійснив повернення товару постачальнику. Згодом позивачем було повторно отримано товар, однак він знову виявився з недоліками. Позивач вказує, що виявив наливи лакофарбового покриття на краях отворів, дзеркальна поверхня одного з виробів, яку виробник обіцяв зафіксувати по всій площі, не була закріплена належним чином, унаслідок чого прогиналась і вібрувала. Також не працював належним чином висувний поріг на інших дверях. Усі недоліки позивач зафіксував на фото- та відеоматеріалах. Позивач вдруге повернув товар, який постачальник отримав 24.02.2025, та направив вимогу про повернення коштів у розмірі 68062,00 грн, з яких: 20000,00 грн сума передплати, 100,00 грн комісія за переказ коштів, 45807,00 грн сума післяплати, 190,00 грн комісія за переказ коштів, 1965,00 грн вартість доставки товару. 17.08.2025 з метою досудового врегулювання спору ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив на адресу відповідачів письмову претензію, яку останні отримали 21.08.2025. Станом на день звернення до суду кошти не повернуто та не отримано реакції на претензію. Вказане і стало підставою для звернення до суду, а тому просить стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 68062,00 грн. Окрім того, на підставі статті 625 ЦК України, позивач просить стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, а саме 2830,57 грн інфляційне збільшення та 1096,45 грн 3 % річних. Через виявлені недоліки товару, допущені з вини відповідачів, позивач був змушений витрачати власний час і кошти на пакування, транспортування, отримання та повторне повернення дверей. Недобросовісна поведінка відповідачів спричинила тривалий стрес, оскільки останні, отримавши і кошти, і товар, не повернули гроші. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 10000,00 грн і вважає його розумним та справедливим відшкодуванням завданих йому страждань.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.11.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу (вх № 14378/25), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про задоволення позову; вирішити питання про судові витрати.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач не довід наявність істотних недоліків товару та фактично переклав на споживача обов`язок доводити причини виникнення дефектів, що суперечить частині шостій статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»; продавцем не доведено, що недоліки товару виникли з вини споживача, чого відповідачами зроблено не було. До апеляційної скарги позивачем додано DVD диск з відеодоказами.

2.01.2026 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 20/26-вх) ОСОБА_4 , який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

7.01.2026 до апеляційного суду надійшла відповідь на відзив (вх № 233/26) ОСОБА_1 ..

Колегія суддів, ознайомившись із апеляційною скаргою, дійшла висновку про приєднання до матеріалів справи DVD диск з відеодоказами, враховуючи, що позивач є споживачем та подає доказ на підтвердження тих обставин, на які посилався в позовній заяві та апеляційній скарзі, а відповідно до частини другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Основним видом економічної діяльності відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є виробництво дерев`яних будівельних конструкцій та столярних виробів, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

18.12.2024 ОСОБА_1 у мережі інтернет на сайті столярного виробництва «Астра» (https://astra.com.ua) здійснив замовлення на виготовлення у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 товару чотирьох дверних блоків прихованого монтажу (далі товар) на суму 65807,00 грн, що підтверджується замовленням № 1303-181224 СВ «Астра» та рахунком-фактурою № 1303-181224 від 18.12.2024.

Вказане замовлення здійснювалося за індивідуально визначеними позивачем вимогами (характеристиками) щодо товару, що підтверджується скріншотами із застосунку «Viber» та не заперечується позивачем.

18.12.2024 на виконання домовленостей позивач перерахував на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 20000,00 грн як передоплату за товар, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «Універсал Банк» № 6552-7К9Е-Х102-НВМ7 від 18.12.2024 /а. с. 23/.

31.01.2025 ОСОБА_1 здійснив післяплату на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 у сумі 45807,00 грн, про що свідчить платіжна інструкція АТ «Універсал Банк» №6СР4-К786-МО95-М7РО від 31.01.2025 /а. с. 24/.

Того ж дня ФОП ОСОБА_3 відправив ОСОБА_1 зазначений товар, що підтверджується експрес-накладними ТОВ «Нова пошта» №938 (00010005).

3.02.2025 позивач через ТОВ «Нова пошта» позивач повернув товар та сплатив кошти в сумі 1965,00 грн за послугу доставки дверей, що підтверджується квитанцією АТ «Універсал Банк» №9М6А-16АС-ЕМ31-6Р36 від 3.02.2025 /а. с. 25/.

Підставою повернення, як вказує позивач, стали певні дефекти товару. Відповідач ФОП ОСОБА_2 вказує, що після повернення цього товару було доопрацьоване лакофарбове покриття /а. с. 47 зворотна сторона/.

14.02.2025 товар був повторно доставлений позивачу, що підтверджується експрес-накладною ТОВ «Нова пошта» №3939 та інформацією про посилку /а. с. 2728/.

На аркушах справи 7 - 19 містяться скріншоти з Viber частина яких не містить дати, а частина датована 18.02.2025, 20.02.2025 та 24.02.2025 переписки між позивачем на представником компанії actra.in.ua.

На аркушах справи 30-31 містяться фото дверей (без дати їх здійснення).

20.02.2025 ОСОБА_1 повернув на адресу ФОП ОСОБА_3 товар, що підтверджується експрес-накладною ТОВ «Нова пошта» № 1430 та інформацією про посилку /а. с. 26, 29/.

26.02.2025 ФОП ОСОБА_2 складений акт дефектовки (дефектний акт), з якого слідує, що повернутий виріб не відповідає первісному стану, у якому був відправлений покупцю. Наявні експлуатаційні та монтажні пошкодження, що виключають можливість повторного продажу як нового виробу. Орієнтовна вартість відновлення та доукомплектування становить 29382,00 грн /а. с. 66-68/.

17.08.2025 ОСОБА_1 з метою досудового врегулювання спору направив вимогу про повернення коштів від 15.08.2025 /а. с. 79-80/ на суму 68062,00 грн, з яких: 20 000,00 грн сума передоплати, 100,00 грн комісія за переказ коштів, 45807,00 грн сума післяплати, 190,00 грн комісія за переказ коштів, 1965,00 грн вартість доставки товару, вказуючи на недоліки товару.

ФОП ОСОБА_2 надала відповідь на претензію ОСОБА_1 від 15.08.2025 та зазначила, що описані позивачем недоліки та дефекти товару не відповідають дійсності, оскільки повернутий товар має ознаки використання, некомплектності та пошкоджений самим покупцем через непрофесійний монтаж, а також через самостійне внесення змін позивачем у технічну конструкцію товару. Також відповідач просив сплатити кошти за зберігання товару в сумі 20000,00 грн, що підтверджується відповіддю на претензію від 2.09.2025 та описом вкладення «Укрпошти» /а. с. 64-65/.

Позивач звертався до Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області з приводу захисту своїх прав та останнім надано відповідь, що факти порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист прав споживачів встановлюється в ході проведення заходів державного нагляду (контролю) за наявністю документального підтвердження таких фактів. Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 № 303 припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду на період воєнного стану, а тому Головне управління не має можливості перевірити зазначені у звернення питання. Крім того, роз`яснено положення Закону України «Про захист прав споживачів», які врегульовують договірні відносини між споживачами та суб`єктам господарської діяльності, та право звернення з відповідними вимогами до продавця, а при відмові до контролюючих органів або суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення.

Висновок суду першої інстанції зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Щодо вимог про стягнення солідарно з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 68062 грн (основна сума).

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (далі Закон № 1023-XII).

Відповідно до статті 2 Закону № 1023-XII законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, ЦК України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Згідно частини першої статті 4 Закону № 1023-XII споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної"; 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами (далі - розрахунковий документ) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII).

Згідно зі статтею 21 Закону № 1023-XII, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 653 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 653 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Згідно зі статтею 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

За правилами статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Покупець має право на відшкодування збитків, завданих йому продавцем внаслідок використання ним переваг свого становища у виробничій або торговельній діяльності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність істотного недоліку товару, при цьому позивач не був позбавлений права, зокрема провести відповідну експертизу щодо виявлення таких істотних недоліків або ж клопотати про її проведення. Не містять матеріали справи й доказів невідповідності стану товару (дверних блоків), який існував на момент їх передання замовнику (позивачу), умовам замовленню, до їх встановлення/монтажу. Позивачем не доведено, що виготовлені відповідачем та передані позивачу двері (дверні блоки) містять істотні недоліки чи не відповідають вимогам замовленню, положенням нормативних документів, які встановлюють їх стандарти тощо.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Права покупця у разі продажу йому товару неналежної якості визначено статтею 708 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 1023-ХІІ у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Частиною третьою статті 8 Закону № 1023-ХІІ передбачено, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.

Отже, за правилами статті 8 Закону № 1023-ХІІ у разі невиконання продавцем вимог споживача щодо усунення недоліків товару, які були виявлені протягом встановленого гарантійного строку, повторно споживач має право вже заявити будь-яку вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Тобто, законодавець визначив, що недоліки, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення ( не обов`язково істотні недоліки) є істотним порушенням вимог щодо якості товару, а тому вибір способу захисту прав споживача у такому випадку не обмежується лише абз.1 ч. 1 ст. 8 Закону України « Про захист прав споживачів».

У частині чотирнадцятій статті 8 Закону № 1023-ХІІ визначено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.

Таким чином, при розгляді справи з дотриманням принципу jura novit curia («суд знає закони») встановленню підлягали обставини: виявлення недоліку товару з вини виробника (продавця, виконавця); неможливість чи недопустимість використання товару за призначенням або повторний прояв недоліку з незалежних від споживача причин після його усунення; виявлення недоліків протягом гарантійного строку.

Саме на споживача покладається обов`язок довести наявність дефекту продукції, а тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця (такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 26.02.2025 в справі № 619/3972/21, від 27.02.2023 в справі № 569/222/21, від 26.01.2022 в справі № 755/5301/16-ц).

Належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах, та умовам договору із споживачем (пункт 13 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII).

Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем) (пункт 15 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII).

Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Згідно з частиною п`ятою статті 7 Закону № 1023-XII стосовно продукції, на яку гарантійні строки або строк придатності не встановлено, споживач має право пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) відповідні вимоги, якщо недоліки було виявлено протягом двох років, а стосовно об`єкта будівництва - не пізніше десяти років від дня передачі їх споживачеві.

Позивач суду пояснив, що продавцем не було надано до товару будь-якого документа на продукцію.

Відповідач не надав суду паспорт на товар або будь-який інший документ, що додається до продукції із зазначенням гарантійного строку.

Враховуючи, що договір укладено в грудні 2024 року, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся у вересні 2025 року, суд приходить висновку, що недоліки товару були виявлені протягом гарантійного строку.

Cуд першої інстанції відмолячи в задоволенні позову в повному обсязі не надав оцінки тій обставині, що товар двічі повертався відповідачу із зазначенням тих самих недоліків.

Як вбачається з матеріалів справи, вперше 03.02.2025 року позивач повернув четверо дверей у яких виявив недоліки: неякісне лакофарбове покриття алюмінієвих частин усіх чотирьох дверей; несправність механізму висувного порогу на дверях з дзеркалом; недоліки фіксації самого дзеркала /а. с. 17, 72 зворот/.

З відзиву на позовну заяву та письмових доказів, наявних у справі вбачається, що відповідач прийняв неякісний товар та доопрацював лакофарбове покриття /а. с. 47 зворот/, інформацію щодо недоліків по висувному порогу на дверях з дзеркалом та фіксації дзеркала передано на виробництво /а. с. 72 зворот/.

При отриманні товару вдруге, позивачем не було виявлено візуальних слідів механічних пошкоджень лакофарбового покриття, тому прийнято рішення про монтаж, який передбачав закріплення алюмінієвої рами в дверних отворах та механічне з`єднання частин комплекту поставленого товару.

При здійсненні монтажу позивачем було виявлено, що продавцем не було усунуто попередніх недоліків товару. Позивачем було повторно здійснено повернення товару відповідачу ФОП ОСОБА_2 , який був прийнятий відповідачем.

Повторно виявлені недоліки товару були зафіксовані позивачем на відео, з якого зроблені також фото, які і були долучені до справи у суді першої інстанції /а. с. 132/

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що позивачем було доведено ту обставину, що придбаний у ФОП ОСОБА_2 товар містив недоліки, які з`явилися знову після їх усунення та недоліки, які усунені не були.

Апеляційний суд відхиляє доводи позивача про те, що усі четверо дверей містили недоліки лакофарбового покриття, а також, що дефекти в роботі механізму висувного порогу були наявні у двох дверях, оскільки дані обставини ним доведено не було. Із наявних у справі письмових доказів, а також з відеозапису не можливо встановити, що недоліки були наявні і на інших дверях, а ніж тих на яких встановлено дзеркало.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що весь товар, який він придбав у ФОП ОСОБА_2 містив недоліки, тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що після усунення недоліків за зверненням споживача, мали місце недоліки з тих самих підстав у всьому товару, який був отриманий позивачем.

ФОП ОСОБА_2 не заперечується факт здійснення замовлення позивачем столярних виробів деревини (дверей) та факт здійснення оплати за товар, факт доставлення товару позивачу 3.02.2025, повернення позивачем товару відповідачу та його повторного направлення після усунення недоліків позиву, факт повторного повернення товару позивачем /а. с. 47 зворотна сторона/.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо того, що вдруге направлений позивачу товар був належної якості, оскільки у відповідності до пункту 4 частини другої статті 17 Закону № 1023-XII у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Отже, з урахуванням принципу «слабшої сторони договору» саме продавець має бути ініціатором проведення експертизи, а тому саме експертиза або відмова споживача від її проведення є належними доказами встановлення причин втрати якості продукції або ж відсутності таких недоліків.

Наданий відповідачем акт дефектовки (дефектний акт) від 26.02.2025 року складений за підписом ФОП ОСОБА_2 не є допустимим доказом на підтвердження відсутності недоліків у товарі, який придбав позивач.

ФОП ОСОБА_2 не доведено, що недоліки товару : недоліки лакофарбового покриття, у дверях не висувались пороги, скляне покриття було незафіксоване, виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання (частина чотирнадцята статті 8 Закону № 1023-ХІІ).

Посилання позивача на те, що у разі встановлення недоліків товару існує презумпція вини постачальника (виробника), а тому для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу, апеляційний суд не вважає такими, що дають правові підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивач не надав доказів, що в іншому товарі також були виявлені недоліки, повідомивши, що частина товару ним не розпаковувалась.

У справі встановлено, що відповідно до рахунку-фактури № 1303-181224 від 18.12.2024 ФОП ОСОБА_2 вартість замовлення становить 65807 грн, що складається : з дверного блоку прих. монтажу внутр (згідно замовлення) 1 шт сума без ПДВ 18109 грн; дверного блоку прих. монтажу внутр (згідно замовлення) 2 шт сума без ПДВ 31918 грн; дверного блоку прих. монтажу зовн. (згідно замовлення) 1 шт сума без ПДВ 16780 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено позовні вимоги в частині стягнення з ФОП ОСОБА_2 16780 грн вартості дверей Д3 із дзеркалом та прихованим порогом, оскільки саме цей товар містить такі характеризуючі ознаки, як дзеркало та прихований поріг (а. с. 74, замовлення № 1303-181224 Д3 (коробка дверна алюмінієва (колір: чорний); дверне полотно (зовн) ґрунт; 2 сторона (внутрішня): дзеркало; врізка; фурнітура: замок магнітний AGB, петлі прихованого монтажу OTLAV (3 шт), торець алюмінієвий + фарбування (колір чорний); прихований поріг (Gomaglio m.240)).

Також задоволенню підлягає вимога про стягнення 1965 грн вартості доставки товару, оскільки відповідно до пункту 5 частини другої статті 8 Закону № 1023-ХІІ доставка великогабаритних товарів і товарів вагою понад п`ять кілограмів продавцю, виробнику (підприємству, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) та їх повернення споживачеві здійснюються за рахунок продавця, виробника (підприємства, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті).

В іншій частині позовні вимоги є недоведеними та відсутні правові підстави для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ФОП ОСОБА_3 , з тих підстав, що договірні відносини щодо виготовлення дверних блоків прихованого монтажу виникли між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , оскільки саме вона є отримувачем коштів за товар.

Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат (частина друга статті 625 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Враховуючи те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання щодо договору купівлі-продажу, за умовами якого відповідач мав перед позивачем зобов`язання щодо передачі товару (столярні вироби),тому підстави для стягнення з ФОП ОСОБА_2 3 % річних та інфляційних втрат відсутні.

Щодо вимог про стягнення солідарно з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору, як спосіб захисту суб`єктного цивільного права, може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або договором і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено (постанова ВП ВС від 1.09.2020 у справі № 216/3521/16).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України (рішення Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалесі Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985).

Враховуючи доведеність позовних вимог позивачем частково, а також тривалість і час порушення прав позивача ФОП ОСОБА_2 , який є споживачем, зусилля, які здійснені позивачем для захисту порушеного права, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягає розмір моральної шкоди 1000 грн.

Апеляційний суд зазначає, що будь-яких доказів в підтвердження існування договірних відносин між позивачем та відповідачем ФОП ОСОБА_3 матеріали справи не містять, а наявні правовідносини не містять умови солідарного обов`язку відповідачів у справі. Відповідно відсутні підстави для застосування положень статей 541, 543 ЦК України щодо відповідальності ФОП ОСОБА_3 як солідарного боржника. Наведене свідчить про те, що ФОП ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у справі, а тому в задоволенні вимог до нього як солідарного боржника слід відмовив.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заслуговує на увагу частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог. З ФОП ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 18745 гривень, що складається з : 16780 гривень (основна сума); 1965 гривень вартість доставки товару, а також моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20)).

У частинах четвертій шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В позовній заяві позивачем визначено орієнтовний попередній розмір витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн /а. с. 1-6/.

На підтвердження витрат на правничу допомогу, позивачем надано суду наступні документи : копію договору № 1-ЗБ від 14.08.2025 /а. с. 35-36/; копію додатку № 1 до договору № 1-ЗБ від 14.08.2025, відповідно до п. 1 якого сторони за цим договором домовились, що фіксована вартість послуг (гонорар) адвоката за договором складає 4000 грн /а. с. 37/; копію акта виконаних робіт від 8.09.2025 /а. с. 38/; платіжна інструкція від 8.09.2025 /а. с. 39/.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено судом частково, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, принцип пропорційності розподілу судових витрат, відтак з відповідача ФОП ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 914,40 грн.

Також беручи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» з ФОП ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 269 гривень 61 копійка та за подання апеляційної скарги в розмірі 415 гривень 32 копійки.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.11.2025 скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 18745 гривень, що складається з : 16780 гривень (основна сума); 1965 гривень вартість доставки товару.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 914 гривень 40 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 269 гривень 61 копійка та за подання апеляційної скарги в розмірі 415 гривень 32 копійки, всього 684 гривень 93 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16.03.2026.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: М. В. Матківська

В. В. Оніщук