Справа № 139/916/25
Провадження № 2/139/585/25
РІШЕННЯ

іменем України

16 лютого 2026 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Майструк Н.Р.,

секретаря судових засідань Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Муровані Курилівці у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторінсправу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

26 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду № С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, відповідно до умов якої Банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по поточному рахунку на умовах повернення та платності (сплати процентів). ПАТ «Ідея Банк» відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок НОМЕР_1 у гривні з максимальним лімітом кредитної лінії 200 тисяч гривень з доступним на момент укладення Угоди лімітом 5 тисяч гривень. ОСОБА_1 не повернув повністю кредитні кошти та не сплатив відсотки за користування кредитною лінією.

ПАТ «Ідея Банк» 17 жовтня 2018 року змінило свою назву на Акціонерне товариство «Ідея Банк» відповідно до законодавчих вимог України щодо перейменування публічних товариств, що не здійснювали публічних пропозицій акцій.

На підставі Договору факторингу № 171122023 від 17 листопада 2023 року, укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», відбулося відступлення права грошової вимоги, в тому числі, за Угодою № С-001-0 від 26 лютого 2018 року, і ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло прав кредитора ОСОБА_1 за цією Угодою.

Від представника позивача ОСОБА_2 (повноваження на а.с. 37) 31 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов цей позов про стягнення заборгованості за Угодою № С-001-0, укладеною між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 26 лютого 2018 року, в сумі 13142 гривні 81 копійка.

На підставі положень ч. 6 ст. 187 ЦПК отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Мурованокуриловецького районного суду від 05 січня 2026 року відкрито провадження у справі (а.с. 43). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками та судову повістку-повідомлення відповідач отримав 16 січня 2026 року (а.с. 47).

28 січня 2026 року відповідач подав відзив (а.с. 48-49). З тексту відзиву слідує, що відповідач позов не визнає, з врахуванням такого:

1)правовідносини між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 мають регулюватися Угодою № С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 26.02.2018 та Договором комплексного банківського обслуговування, однак Договір до позову не додано, що позбавляє можливості перевірити умови банківського обслуговування, а також відсутні докази про ознайомлення ОСОБА_1 з умовами цього Договору;

2)до позову додано Паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого ОСОБА_1 видано на строк 12 місяців кредит в сумі 1 тисяча гривень, в той час, як у позові стверджується, що сума заборгованості за тілом кредиту складає майже 5 тисяч гривень, хоча жодної додаткової угоди на збільшення кредиту і строку користування кредитом не додано до позову;

3)у Виписці з рахунку відповідача зазначено, що кредитні кошти видавалися на підставі Додаткової угоди № С-001-0 від 26.02.2018 до кредитного договору № С-001-0 від 26.02.2018, однак такої Додаткової угоди до позову не долучено;

4)відсутній детальний розрахунок заборгованості;

5)правовідносини у ОСОБА_1 виникли із ПАТ «Ідея Банк», а позивач отримав право вимоги від АТ «Ідея Банк».

Ухвалою суду від 29 січня 2026 року (зворот а.с. 55) судове засідання було відкладено з метою надання можливості позивачу ознайомитися з відзивом та скористатися правом відповіді на нього.

11 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача Злотіна Надія Олександрівна (повноваження на а.с. 70) подала відповідь на відзив (а.с. 61-68). ТОВ «ФК «ЄАПБ» вважає безпідставними і необґрунтованими аргументи відповідача, викладені у відзиві. Зокрема, позивач наголошує на такому: відповідачем не заперечується належними та допустимими доказами факт укладення договору; не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості; відповідач як власник карткового рахунку, на який перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів; вважає подані разом з позовом докази достатніми для підтвердження своїх позовних вимог.

В судове засідання 16 лютого 2026 року представник позивача не з`явився, хоча про час і місце справи належним чином був повідомлений шляхом отримання судової повістки-повідомлення до електронного кабінету (а.с. 58). В той же час, у п. 2 прохальної частини відповіді на відзив (зворот а.с. 68) представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» Злотіна Н.О. просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, заперечивши факт укладення з ПАТ «Ідея Банк» 26 лютого 2018 року будь-яких Договорів чи Угод. Так, ОСОБА_1 заявив, що 26 лютого 2018 року він перебував у приміщенні Мурованокуриловецького районного суду, де розглядалася справа з його участю про розірвання шлюбу. На ствердження цієї обставини ОСОБА_1 надав суду для огляду копію рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2018 року у справі № 139/68/18. На запитання головуючої, чи його почерк і підписи на документах, що містяться на аркушах справи 5-8, 10-16, ОСОБА_1 заявив, що дуже схожі на його.

Представник відповідача адвокат Майструк Наталія Романівна (повноваження на а.с. 50) підтримала позицію відповідача щодо невизнання позовних вимог, наголосила, що позов не підлягає до задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши справу, із заслуховуванням позиції сторони відповідача та дослідженням поданих позивачем доказів, суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до задоволення, з врахуванням такого:

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Отже, цивільно-правовий договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що виступає основною підставою виникнення зобов`язань (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Він базується на засадах рівноправності та свободи договору, визначаючи відносини виконавця й замовника.

Кредитний договір це правочин між банком або іншою фінансовою установою та позичальником, коли кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Угода про кредитування часто є більш широким поняттям, що охоплює умови кредитного договору та пов`язані з ним документи (додаткові угоди, договори застави). Вона регулює правовідносини, передбачаючи письмову форму, суму, відсотки та строки погашення.

Таким чином, Кредитний договір між сторонами може охоплюватися їх Угодою про правовідносини щодо кредитних прав та зобов`язань.

Судом встановлено, що 26 лютого 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду № С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (а.с. 5), яка укладається згідно з умовами Договору комплексного банківського обслуговування. Пунктом 2 Угоди визначено, що Банк відкриває Клієнту поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пп. 3.1. п. 3 Угоди - максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 тисяч гривень; пп. 3.2. п. 3 визначено, що ліміт кредитної лінії доступний клієнту на момент укладення угоди становить 5 тисяч гривень; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48% річних (пп. 3.3. п. 3); підписанням угоди клієнт підтверджує, що ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредитної лінії (п. 4); угода є укладеною з дня її підписання сторонами та діє протягом строку кредитування (п. 7).

У п. 5.1. Угоди № С-001-0 позичальник ОСОБА_1 ствердив, що він ознайомлений з Договором комплексного банківського обслуговування, його положення йому роз`яснені, зрозумілі та він з ними цілком погоджується.

Таким чином, цим пунктом підписаної сторонами кредитних правовідносин Угоди спростовано твердження сторони відповідача про те, що відсутні докази ознайомлення ОСОБА_1 з цим Договором і він не мав можливості перевірити умови банківського обслуговування.

Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Угода № С-001-0 від 26 лютого 2018 року підписана Позичальником особисто і власноручно. Принаймні, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів про те, що на Угоді не його особистий підпис, а в судовому засіданні при огляді Угоди та доданих до позову інших документів, які підписувалися при укладенні Угоди, заявив, що підпис у них схожий на його власний підпис, а почерк на документах належить йому.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованою заяву ОСОБА_1 в цьому судовому засіданні про те, що він не мав договірних правовідносин з ПАТ «Ідея Банк» на підставі Угоди від 26 лютого 2018 року.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 2 Угоди С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 26 лютого 2018 року, укладеної між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 (далі Угода), Банк зобов`язався відкрити Клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у гривні, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватися, в тому числі, для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, а також випустити Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard. Підпунктом 3.2. Угоди сторони погодили, що доступним на момент укладення Угоди лімітом є 5 тисяч гривень.

Як убачається із Виписки (а.с. 17-21) ПАТ «Ідея Банк» виконало свою частину зобов`язання за Угодою, зокрема, відкрило ОСОБА_1 поточний рахунок НОМЕР_1 , на який надавалися транші згідно Угоди та зараховувалися на карту НОМЕР_2 .

З цієї ж Виписки вбачається, що ОСОБА_1 знімав кредитні кошти у банкоматах селища Муровані Курилівці та міста Бар, а також на підставі підпункту 5.2. Угоди Банк здійснював договірне списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_1 на рахунок ПрАТ «Страхова компанія УНІКА Життя», відповідно до підписаної 26 лютого 2018 року ОСОБА_1 . Заяви на приєднання до Договору добровільного страхування життя № ПБ КК 1 від 03.04.2017 (а.с. 10).

Також Випискою доводиться, що відповідач лише частково та з порушенням строків (16.04.2018, 08.05.2018, 12.06.2018, 12.07.2018, 31.08.2018, 17.09.2018, 17.10.2018, 14.11.2018, 17.01.2019, 12.02.2019, 13.03.2019 та 13.05.2019) повертав кредитні кошти та сплачував проценти за користування кредитною лінією.

В той же час, відповідно до Угоди, її сторони погодили, що повернення кредиту і проценти мають повертатися обов`язковими щомісячними платежами, про розмір яких Банк мав інформувати Клієнта за допомогою смс-повідомлень на номер телефону, який ОСОБА_1 зазначив у заяві (а.с. 8), до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду (підпункт 3.4.). Розмір обов`язкового мінімального платежу встановлено Тарифами Банку (а.с. 11), які також були власноручно підписані ОСОБА_1 , і, відповідно до п. 1.5. Тарифів, він становить 6% від суми фактичної заборгованості.

ПАТ «Ідея Банк» 17 жовтня 2018 року (а.с. 35) змінило свою назву на Акціонерне товариство «Ідея Банк» відповідно до законодавчих вимог України щодо перейменування публічних товариств, що не здійснювали публічних пропозицій акцій.

Відповідно до Довідки-розрахунку, вчиненого АТ «Ідея Банк» станом на 17 листопада 2023 року (а.с. 22), загальна заборгованість ОСОБА_1 за Угодою складає 13142 гривні 81 копійку, з них: 4941 гривні 58 копійок заборгованість за тілом кредиту, а 8201 гривні 23 копійки заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками.

Розмір заборгованості за тілом кредиту узгоджується із сумою отриманих ОСОБА_1 траншів від АТ «Ідея Банк» на підставі Угоди № С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 26.02.2018 та розміром погашеного тіла кредиту.

Розмір заборгованості за процентами відповідає розміру процентної ставки, узгодженої між сторонами Угоди у п. 3.3., реальній річній процентній ставці, передбаченій п. 5.11. Угоди та п. 6.3. Тарифів (а.с. 11), та строку користування кредитною лінією (згідно Виписки з 27.02.2018 до 31.01.2020).

Загальна заборгованість ОСОБА_1 за Угодою нарахована у межах загальної вартості кредиту (п. 5.11. Угоди) та узгоджується із абсолютним значенням подорожчання кредиту (п. 6.4. Тарифів).

При цьому суд відкидає як такі, що не заслуговують на увагу, аргументи сторони відповідача про доведеність видачі кредиту лише в сумі 1 тисяча гривень на 12 місяців.

Так, ці твердження представника відповідача базуються на інформації, що міститься у долученому до позовної заяви Паспорті споживчого кредиту (а.с. 6). Однак, цей Паспорт надавався ОСОБА_1 до укладення договору про споживчий кредит як Стандартизована форма для забезпечення Клієнту можливості оцінити запропоновані послуги та наслідки, які можуть настати у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором. Зазначена в Паспорті сума (ліміт) кредиту 1 тисяча гривень, наведена як орієнтовна. Про все це зазначено у самому Паспорті та доведено до відома ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис як споживача у цьому Паспорті.

Аргумент сторони відповідача про те, що заборгованість первісним кредитором нараховано за період з 26.02.2018 до 17.11.2023 не відповідає дійсності, оскільки у Довідці-розрахунку (а.с. 22) зазначено розмір заборгованості ОСОБА_1 за Угодою № С-001-0, яка існує станом на 17 листопада 2023 року.

У цьому судовому засіданні доведено, що сума боргу відповідачем не погашена. Зокрема, суду не надано доказів протилежного, а сам відповідач заперечує факт укладення кредитного договору з ПАТ «Ідея Банк» 26.02.2018.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази отриманням ОСОБА_1 26.02.2018 кредитних коштів від ПАТ «Ідея Банк» в сумі 5000 гривень.

Інформація у Виписці з рахунку (а.с. 17-21) щодо кредитодавця, позичальника, дати першої транзакції, підстави для транзакції, номера рахунку та банківської картки, на яку зараховувалися кредитні кошти, повністю відповідає номеру і даті кредитного договору, про стягнення заборгованості за яким заявлено цей позов, предмету (розмір кредиту) такого договору, номеру рахунку, який відкрито Позичальнику і зазначено в Угоді, та інше.

Доказів протилежного, зокрема того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, ОСОБА_1 суду не надав.

Позивач у цій справі не є первісним кредитором ОСОБА_1 , а тому не утримує оригінали первинних документів (касові та меморіальні) на отримання та повернення Відповідачем кредитних коштів за укладеним із ПАТ «Ідея Банк» кредитним договором. Така обставина узгоджується із положеннями п. 35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, відповідно до якого касові документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит.

ОСОБА_1 є тримачем платіжної картки № НОМЕР_2 (принаймні з цієї картки ОСОБА_1 перераховував кошти на погашення кредиту, що вбачається із Виписки), на яку зараховувалися кредитні кошти, а тому він має безпосередній доступ до виписок по рахунках для підтвердження або спростування факту перерахування кредитних коштів за відповідним договором. В той же час, ОСОБА_1 виписки з карткового рахунку не надав, хоча виписка є засобом контролю витрат та аналізу руху коштів за картками і рахунками. Цей документ відображає баланс, а також рух за рахунком за певний період. Для самостійного оформлення виписки або довідки досить мати комп`ютер, а також вихід в інтернет. Інший спосіб має на увазі використання пристроїв самообслуговування терміналів. Якщо користувач банківської карти не бажає самостійно формувати документ, він має право звернутися до співробітників найближчого відділення Банку-емітента.

Узагальнюючи все вище наведене, суд вважає доведеним факт укладення ОСОБА_1 кредитного договору 26 лютого 2018 року із ПАТ «Ідея Банк» і кредитодавець виконав своє зобов`язання з надання грошових коштів (кредиту) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором.

До такого рішення суд прийшов, в тому числі, з урахуванням правових позицій Верховного Суду.

Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження: 14-308цс18) зроблено такий правовий висновок: «Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.».

Подібний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13. Зокрема, у цьому судовому рішенні зазначено: «Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17, викладені у постанові від 05 червня 2018 року).»

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як зазначено у цьому судовому рішенні вище, ПАТ «Ідея Банк» з 17 жовтня 2018 року змінив назву на АТ «Ідея Банк». Ця інформація узгоджується із законодавством України, є публічною та підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 35).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

17 листопада 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено договір факторингу № 17112023 (а.с. 23-24), за умовами якого АТ «Ідея Банк» відступило позивачеві право вимоги в розмірі заборгованості Боржників, які зазначені в Реєстрі Боржників (п. 2.2. Договору факторингу).

Відповідно до витягу з Реєстру Боржників № 2 від 17 листопада 2023 (а.с. 26), фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право вимоги до зазначеного під № 167 боржника за Кредитним договором № С-001-0 від 26 лютого 2018 року ОСОБА_1 в сумі 13142 гривні 81 копійка, що складається із: заборгованості за основною сумою боргу 4941 гривня 58 копійок та заборгованості за відсотками - 8201 гривня 23 копійки.

Отже, враховуючи наведені вище норми цивільного законодавства та умови договору факторингу № 17112023 від 17 листопада 2023 року, на теперішній час ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є кредитором у зобов`язанні за договором № С-001-0 від 26 лютого 2018 року і саме йому належить право вимоги за цим договором до ОСОБА_1 .

Фактично, всі заперечення сторони відповідача зводяться до суб`єктивної думки про неналежність чи недостатність доказів на ствердження певних обставин, якими обґрунтовано позов.

Суд вважає, що наведеними вище нормами цивільного права, умовами Угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, практикою Верховного Суду повністю спростовано твердження сторони відповідача щодо належності та достатності доказів у цій справі.

Одним із загальних принципів цивільного процесу є змагальність сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19.

Позивач належними доказами довів наявність у ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № С-001-0 від 26 лютого 2018 року станом на 17 листопада 2023 року у розмірі 13142 гривні 81 копійка, що складається із: заборгованості за основною сумою боргу 4941 гривня 58 копійок та заборгованості за відсотками - 8201 гривня 23 копійки.

Відповідач таких доводів позивача не спростував, а тому позов підлягає до беззаперечного задоволення.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив 3028 гривень судового збору (а.с. 4), його вимога задоволена повністю, а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у повному розмірі.

Доказів про наявність інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано.

Керуючись: ст.ст. 42 і 61 Конституції України, Угодою № С-001-0 від 26 лютого 2018 року, ст.ст. 6, 11, 509, 512, 514, 526, 527, 530, 536, 549, 551, 610-612, 625-629, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 275, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" заборгованість за Кредитним договором № С-001-0 від 26 лютого 2018 року в розмірі 13142 гривні 81 копійка та судові витрати в сумі 3028 гривень, а всього 16170 (шістнадцять тисяч сто сімдесят) гривень 81 копійку.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариств з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, будинок 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19 лютого 2026 року.

Суддя: __________