ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 березня 2026 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/2788/25

Головуючий у першій інстанції - Лобода Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/580/26

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Шарапової О.Л., Шитченко Н.В.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ''Кошельок''

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'' на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області у складі судді Лободи Н.В. від 02 грудня 2025 року, місце ухвалення рішення - м. Бахмач, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ТОВ ''Кошельок'' звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ ''Кошельок'' заборгованість за договором №-385264 від 01.07.2021 року в розмірі 19 212 грн., яка складається із наступного: 6 000 грн. - сума заборгованості по кредиту, 13 212 грн. - сума прострочених платежів по процентах. Позивач також просив вирішити питання про стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ ''Кошельок'' 2 422 грн. 40 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу. В обґрунтування вимог заявленого позову ТОВ ''Кошельок'' вказувало, що 01.07.2021 року між ТОВ ''Кошельок'' та ОСОБА_2 було укладено договір № -385264 про надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, який підписано електронним підписом позичальника за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства. Відповідно до умов договору, відповідачу було надано кредит у розмірі 6 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності зі сплатою процентів за користування кредитом, відповідно до умов договору. Відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор - 1414- , для підписання кредитного договору №-385264 від 01.07.2021 року, шляхом направлення позичальнику на номер телефону НОМЕР_1 (вказаного позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті) електронного повідомлення СМС-повідомлення, що підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта, щодо укладення електронного договору про надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №-385264 від 01.07.2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті кредитодавця. За доводами позивача, без отримання SMS повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання SMS повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між ТОВ ''Кошельок'' та ОСОБА_2 не був би укладений, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Позивач зазначав, що відповідач порушила зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого, станом на дату звернення з позовом до суду утворилась заборгованість у сумі 19 212 грн., яка складається із наступного: 6 000 грн. - сума заборгованості по кредиту, 13 212 грн. - сума прострочених платежів по процентах.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02.12.2025 року позов ТОВ ''Кошельок'' до відповідача про стягнення заборгованості, задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ ''Кошельок'' грошові кошти в сумі 6 000 грн. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь ТОВ ''Кошельок'' 750 грн. 94 коп., у рахунок відшкодування судового збору та 3 100 грн., у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ТОВ ''Кошельок'' просить скасувати рішення суду першої інстанції від 02.12.2025 року, яким позовні вимоги задоволено частково, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ ''Кошельок'' до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №-385264 від 01.07.2021 року в розмірі 19 212 грн., задовольнити повністю, сума заборгованості складається із наступного: 6 000 грн. - сума заборгованості по кредиту, 13 212 грн. - сума прострочених платежів по процентах. Апелянт просить стягнути на свою користь із відповідача 2 422 грн. 40 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Також апелянт просить стягнути на свою користь із відповідача судові витрати за апеляційний розгляд справи. Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 02.12.2025 року, ухвалено судом із неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для вирішення справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, має місце невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. В доводах апеляційної скарги ТОВ ''Кошельок'' зазначає, що ідентифікація відповідача на веб - сайті позивача здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, із використанням його особистих даних, а саме, паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку необхідно перерахувати кошти. Договір укладено сторонами в порядку, що відповідає Закону України ''Про електронну комерцію''. Апелянт звертає увагу, що відповідачем не надано суду доказів про те, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання договору, у момент укладення договору їй не належав та використовувався іншою особою, без її відома чи доручення, також відповідачем не надано доказів, що договір було укладено іншою особою за відсутністю її волевиявлення. За доводами апелянта, у матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно відповідача, як і незаконності заволодінням її персональними даними. Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивач виконав свої зобов`язання за укладеним договором, надіславши гроші на банківську картку, яку зазначила відповідач. Апелянт вказує, що саме в дату та час укладення договору на цю картку надійшли грошові кошти у розмірі наданого за договором кредиту, що становить 6 000 грн. Апелянт звертає увагу, що ОСОБА_1 не пояснила суду, яким чином її персональні дані потрапили до ІТС позивача, якщо вона не укладала договір, і відповідачем не наведено контраргументів щодо походження 6 000 грн. на її рахунку, які надійшли саме в день та час укладення договору. Крім того, договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця електронними засобами у візуальну форму. Апелянт зазначає, що відповідно до п.2.1. укладеного договору, кредит надавався строком на 20 днів, початком якого є дата підписання договору, а закінченням - є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця грошових коштів. У договорі цей період визначений, як лояльний. У пункті 3.6. договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, у розумінні статті 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом. При цьому, зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше, ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду (п.3.7 договору). Із наступного дня після закінчення лояльного періоду, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, із розрахунку 803 процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п.3.8 договору). За доводами апелянта, сторони договору погодили продовження строку користування кредитом до 110 днів, з моменту укладення договору (20 днів плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відсотків, відповідно до умов договору процентів за користування кредитом, а у позивача виникає право отримати виконання обов`язку боржником, тобто, право вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих процентів. Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення лояльного періоду. Тобто, строк кредитування з 21.07.2021 року до 18.10.2021 року, є погодженим сторонами договору. Апелянт зазначає, що до спливу лояльного періоду у 20 днів, відповідач не повернула кредит та не сплатила проценти за користування кредитом. Тобто, відповідач продовжила користуватися кредитом періоду, що за договором є відкладальною після закінчення лояльного періоду, обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 110 днів, з моменту укладення договору. Відповідно нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений пунктом 3.8. договору, апелянт вказує, що таке нарахування - є законним.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'' на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02.12.2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кошельок'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 01.07.2021 року між ТОВ ''Кошельок'' та ОСОБА_4 , було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № -385264, із використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 000 грн., строком на 20 днів, на засадах строковості, зворотності, платності, і позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.1 укладеного договору, кредит надається строком на 20 днів (далі - ''Лояльний період''), початком якого є дата підписання договору, а закінченням - є дата зарахування коштів на поточний рахунок кредитодавця. Сторони погодили, що встановлений у п. 2.1 договору строк лояльного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом (п. 2.2 договору).

Згідно із п.3.5 укладеного між сторонами спору договору, сторони погоджуються, що у випадку користування кредитом з боку позичальника більше за визначений лояльним періодом строк, встановлений п.2.1 договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період користування кредитом, при цьому, у випадку, якщо встановлена п. 3.4 цього договору процентна ставка менша, ніж 2 (два) відсотки від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною п.3.4 договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 2 (два) два проценти за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту. Таким чином, зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1,85 розповсюджуються на весь період користування кредитом, з моменту укладення цього договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.2.1 договору.

Відповідно до п.3.6, п.3.7, п.3.8. договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом, є відкладальною обставиною, у розумінні статті 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше, ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду. З наступного дня після закінчення лояльного періоду, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти із розрахунку 730 процентів річних, що становить 2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним.

Відповідно до п. 9.1, п. 9.2, п. 9.5 укладеного договору, цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму; договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами власних обов`язків за цим договором. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем, в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України ''Про електронну комерцію''.

Додаток № 1 до договору, яким є графік розрахунків, свідчить про те, що сукупна вартість кредиту за ставкою 1,11 % від суми кредиту складає 7 332 грн., з яких: 6 000 грн. - сума кредиту. Плата за користування кредитом (проценти) становить 406 % річних від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що становить (1, 332.00) грн. (а.с.13).

Отримання грошових коштів ОСОБА_1 підтверджується листом АТ ''ТАСКОМБАНК'' від 23.09.2025 року №40949/47.1 та повідомленням ТОВ ''ТАС ЛІНК'', а саме, 01.07.2021 року через платіжну систему ТОВ ''ТАС ЛІНК'' проведено успішне зарахування коштів в сумі 6 000 грн. на карту № НОМЕР_2 , опис замовлення: Видача кредитних коштів, Договір займу №-385264 (а.с.18,19).

Згідно із інформацією, наданою АТ КБ ''ПРИВАТБАНК'' від 19.11.2025 року №20.1.0.0.0/7-251113/42033-БТ, на ім.'я ОСОБА_1 було емітовано банківську картку № НОМЕР_3 , на яку 01.07.2021 року було зараховано 6 000 грн. (а.с.73-75).

Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № -385264 від 01.07.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ ''Кошельок'' становить 19 212 грн., з яких: 6 000 грн. - заборгованість за кредитом, 13 212 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.14-15).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 02.12.2025 року, частково задовольняючи вимоги заявленого ТОВ ''Кошельок'' до ОСОБА_1 позову про стягнення заборгованості, суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази, дійшов висновку що у доданому до позовної заяви договорі №-385264 про надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту від 01.07.2021 року, а також Графіку розрахунків та Паспорті споживчого кредиту, які є додатками до вказаного договору, відсутній як власноручний підпис ОСОБА_1 , так і відомості про введення одноразового ідентифікатора, за допомогою якого позичальником повинен бути підписаний договір. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, що між ТОВ ''Кошельок'' та ОСОБА_1 був укладений договір у порядку та на умовах, на які посилається позивач, а також позивачем не доведено виникнення заборгованості відповідача у вказаному у позовній заяві розмірі. Суд першої інстанції прийняв до уваги, що лист АТ ''ТАСКОМБАНК'' від 23.09.2025 року №40949/47.1 та повідомлення ТОВ ''ТАС ЛІНК'' від 01.07.2021 року, а також відомості, які надані АТ КБ ''ПРИВАТБАНК'', є належними доказами фактичного отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 6 000 грн. Таким чином, суд першої інстанції вважав доведеним факт отримання відповідачем від ТОВ ''Кошельок'' коштів у сумі 6 000 грн., що визнано відповідачем та не надано доказів щодо підтвердження повернення вказаних грошових коштів. Розглядаючи позов у межах заявлених позовних вимог, із врахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, на суму 6 000 грн. Враховуючи задоволення вимог заявленого позову на 31%, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь ТОВ ''Кошельок'' 750 грн. 94 коп., у рахунок відшкодування судового збору та 3 100 грн., у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

В доводах апеляційної скарги ТОВ ''Кошельок'' зазначає, що ідентифікація відповідача на веб - сайті позивача здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, із використанням його особистих даних, а саме, паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку необхідно перерахувати кошти. Договір укладено сторонами в порядку, що відповідає Закону України ''Про електронну комерцію''. Апелянт звертає увагу, що відповідачем не надано суду доказів про те, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання договору, у момент укладення договору їй не належав та використовувався іншою особою, без її відома чи доручення, також відповідачем не надано доказів, що договір було укладено іншою особою за відсутністю її волевиявлення. За доводами апелянта, у матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно відповідача, як і незаконності заволодінням її персональними даними. Доводи апеляційної скарги стверджують, що позивач виконав свої зобов`язання за укладеним договором, надіславши гроші на банківську картку, яку зазначила відповідач. Апелянт вказує, що саме в дату та час укладення договору на цю картку надійшли грошові кошти у розмірі наданого за договором кредиту, що становить 6 000 грн. Апелянт звертає увагу, що ОСОБА_1 не пояснила суду, яким чином її персональні дані потрапили до ІТС позивача, якщо вона не укладала договір, і відповідачем не наведено контраргументів щодо походження 6 000 грн. на її рахунку, які надійшли саме в день та час укладення договору. Крім того, договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця електронними засобами у візуальну форму. Апелянт зазначає, що відповідно до п.2.1. укладеного договору, кредит надавався строком на 20 днів, початком якого є дата підписання договору, а закінченням - є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця грошових коштів. У договорі цей період визначений, як лояльний. У пункті 3.6. договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, у розумінні статті 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом. При цьому, зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше, ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду (п.3.7 договору). Із наступного дня після закінчення лояльного періоду, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, із розрахунку 803 процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п.3.8 договору). За доводами апелянта, сторони договору погодили продовження строку користування кредитом до 110 днів, з моменту укладення договору (20 днів плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відсотків, відповідно до умов договору процентів за користування кредитом, а у позивача виникає право отримати виконання обов`язку боржником, тобто, право вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих процентів. Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення лояльного періоду. Тобто, строк кредитування з 21.07.2021 року до 18.10.2021 року, є погодженим сторонами договору. Апелянт зазначає, що до спливу лояльного періоду у 20 днів, відповідач не повернула кредит та не сплатила проценти за користування кредитом. Тобто, відповідач продовжила користуватися кредитом періоду, що за договором є відкладальною після закінчення лояльного періоду, обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 110 днів, з моменту укладення договору. Відповідно нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений пунктом 3.8. договору, апелянт вказує, що таке нарахування - є законним.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами статті 15 ЦК України регламентовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 статті 638 ЦК України).

За правилами ч.1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ч.1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За правилами статей: 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України ''Про електронну комерцію'' № 675-VIII (далі - Закон №675-VIII) від 03.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Положеннями статті 3 Закону №675-VIII передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до статей: 11, 12 Закону №675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 статті 11 Закону №675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 статті 11 Закону №675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 статті 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України ''Про електронний цифровий підпис'', за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч.1, ч.2 статті 6 Закону України ''Про електронні документи та електронний документообіг'', електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 року у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Згідно приписів ч.1, ч.2, ч.3, ч.4 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 01.07.2021 року між ТОВ ''Кошельок'' та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №-385264, із використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 6 000 грн.,строком на 20 днів на засадах строковості, зворотності, платності, і позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.1 укладеного договору, кредит надається строком на 20 днів (далі - ''Лояльний період''), початком якого є дата підписання договору, а закінченням - є дата зарахування коштів на поточний рахунок кредитодавця. Сторони погодили, що встановлений у п. 2.1 договору строк лояльного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом (п. 2.2 договору).

Згідно із п.3.5 укладеного між сторонами спору договору, сторони погоджуються, що у випадку користування кредитом з боку позичальника більше за визначений лояльним періодом строк, встановлений п.2.1 договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період користування кредитом, при цьому, у випадку, якщо встановлена п. 3.4 цього договору процентна ставка менша, ніж 2 (два) відсотки від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною п.3.4 договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 2 (два) два проценти за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту. Таким чином, зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1,85 розповсюджуються на весь період користування кредитом, з моменту укладення цього договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.2.1 договору.

Відповідно до п.3.6, п.3.7, п.3.8. договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду користування кредитом, є відкладальною обставиною, у розумінні статті 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше, ніж на 90 днів після закінчення лояльного періоду. З наступного дня після закінчення лояльного періоду, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти із розрахунку 730 процентів річних, що становить 2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним.

Відповідно до п. 9.1, п. 9.2, п. 9.5 укладеного договору, цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму; договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами власних обов`язків за цим договором. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем, в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України ''Про електронну комерцію''.

Додаток № 1 до договору, яким є графік розрахунків, свідчить про те, що сукупна вартість кредиту за ставкою 1,11 % від суми кредиту складає 7 332 грн., з яких: 6 000 грн. - сума кредиту. Плата за користування кредитом (проценти) становить 406 % річних від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що становить (1,332.00) грн. (а.с.13).

Отримання грошових коштів ОСОБА_1 підтверджується листом АТ ''ТАСКОМБАНК'' від 23.09.2025 року №40949/47.1 та повідомленням ТОВ ''ТАС ЛІНК'', а саме, 01.07.2021 року через платіжну систему ТОВ ''ТАС ЛІНК'' проведено успішне зарахування коштів в сумі 6 000 грн. на карту № НОМЕР_2 , опис замовлення: Видача кредитних коштів, Договір займу №-385264 (а.с.18,19).

Згідно із інформацією, наданою АТ КБ ''ПРИВАТБАНК'' від 19.11.2025 року №20.1.0.0.0/7-251113/42033-БТ, на ім.'я ОСОБА_1 було емітовано банківську картку № НОМЕР_3 , на яку 01.07.2021 року було зараховано 6 000 грн. (а.с.73-75).

Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № -385264 від 01.07.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ ''Кошельок'' становить 19 212 грн., з яких: 6 000 грн. - заборгованість за кредитом, 13 212 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.14-15).

Приймаючи до уваги вказані вище обставини, які є документально підтвердженими, та враховуючи, що між сторонами даного спору виникли кредитні правовідносини, і при цьому, відповідач отримала кредитні кошти, але в порядку та на умовах укладеного між сторонами спору договору, їх не повернула, апеляційний суд погоджується із доводами позовної заяви про наявність у відповідача ОСОБА_1 заборгованості перед ТОВ ''Кошельок'' за укладеним кредитним договором.

Приймаючи до уваги наведене вище, у справі доведено, що кредитний договір між позивачем та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який відповідач використала для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами. Отже, даний правочин, відповідно до Закону України ''Про електронну комерцію'', вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, при цьому, укладення даного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20, провадження №61-2903св21, від 01.11.2021 року у справі № 234/8084/20, провадження №61-2303св21.

Задовольняючи частково вимоги заявленого позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що у доданому до позовної заяви договорі №-385264 про надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту від 01.07.2021 року, а також Графіку розрахунків та Паспорті споживчого кредиту, які є додатками до вказаного договору, відсутній як власноручний підпис ОСОБА_1 , так і відомості про введення одноразового ідентифікатора, за допомогою якого позичальником повинен бути підписаний договір. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, що між ТОВ ''Кошельок'' та ОСОБА_1 був укладений договір у порядку та на умовах, на які посилається позивач, а також не доведено виникнення заборгованості у відповідача у вказаному у позовній заяві розмірі. Суд першої інстанції прийняв до уваги, що лист АТ ''ТАСКОМБАНК'' від 23.09.2025 року №40949/47.1 та повідомлення ТОВ ''ТАС ЛІНК'' від 01.07.2021 року, а також відомості, які надані АТ КБ ''ПРИВАТБАНК'', є належними доказами фактичного отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 6 000 грн.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами статей: 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно з ч.1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ ''Кошельок'', пройшла реєстрацію на веб-сторінці товариства. Під час здійснення реєстрації відповідач створила особистий кабінет та надала всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, РНОКПП, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надала згоду на обробку персональних даних.

Для безпосереднього оформлення кредиту, відповідач обрала бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно внесла номер банківської картки та підтвердила, що ознайомлена з Правилами надання фінансових кредитів (послуг) товариства, текст яких знаходиться на сайті кредитодавця.

Після прийняття позичальником умов кредитного договору №-385264 від 01.07.2021 року, ТОВ ''Кошельок'' уклало із ОСОБА_1 , кредитний договір, який підписано нею відповідно до вимог ч.6, ч.8 статті 11, статті 12 Закону України ''Про електронну комерцію'' за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором - 1414. На спростування зазначених обставин відповідачем належних доказів не подано.

ТОВ ''Кошельок'', пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просило, в тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими відсотками. У розрахунку заборгованості зазначено, що сукупна сума заборгованості ОСОБА_1 , за відсотками у період з 01.07.2021 року по 18.10.2021 року, становить 13 212 грн.

Визначаючи відповідну до стягнення суму заборгованості відповідача за відсотками у розмірі 13 212 грн., позивач обґрунтовував цей розрахунок, пославшись на погоджені сторонами: п. 3.5, п. 3.6, п.3.7, п.3.8 кредитного договору, за якими строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, переноситься на наступний день після закінчення лояльного періоду, але не більше, ніж на 90 календарних днів. З наступного дня після закінчення лояльного періоду, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти, із розрахунку 730 процентів річних, що становить 2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним.

За умовами укладеного договору, відповідач отримала кредит у сумі 6 000 грн., строком на 20 днів. Зокрема, п. 2.1 укладеного договору встановлено, що кредит надається на 20 днів (лояльний період), початком якого є дата підписання договору, а закінченням - є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Згідно графіку розрахунків до кредитного договору №-385264 від 01.07.2021 року, сукупна вартість кредиту за дисконтною ставкою складає 22.2% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 1 322 грн., та включає в себе: проценти за користування кредитом у розмірі 1.11% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 66 грн. 60 коп. (у грошовому виразі); суму кредиту у розмірі 6 000 грн. (у грошовому вираженні).

Відповідно до пункту 2.2 укладеного договору, його сторони погодили, що встановлений в п. 2.1 договору строк лояльного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом оплати ним протягом лояльного періоду всіх фактично нарахованих процентів за користування кредитом.

Тобто, ініціативу щодо продовження строку дії договору мала виявити саме позичальниця, сплативши протягом лояльного періоду всі фактично нараховані відсотки за користування коштами.

Графік розрахунків за кредитним договором №-385264 від 01.07.2021 року свідчить про те, що грошові кошти було надано ОСОБА_1 на період з 01 липня 2021 року по 20 липня 2021 року, сума кредиту - 6 000 грн., проценти за користування кредитом - 1 322 грн., загальна вартість кредиту - 7 322 грн.

Водночас, згідно із п. 3.6 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення лояльного періоду є відкладальною обставиною, у розумінні статті 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування кредитом.

У справі, яка переглядається апеляційний судом, встановлено, що докази, які свідчать по вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених п. 2.2 договору (оплати протягом лояльного періоду (20 днів) всіх відсотків, фактично нарахованих за користування кредитом, у матеріалах справи - відсутні, тобто, відповідач не вчиняла дії, які свідчили б про її намір продовжити строк кредитних правовідносин із позичальником.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, сума відсотків, нарахованих в межах лояльного періоду (20 днів), у декілька разів (два і більше) перевищує суму відсотків, нарахованих за продовжений строк користування позикою.

За змістом ч. 3, 4 статті 12 Закону України ''Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг'', інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Зазначення у договорі двох строків кредитування та різних процентних ставок призводить до неправильного, а то і різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що із врахуванням викладеного вище, оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору від 01.07.2021 року, щодо строку його дії - 20 днів, відповідно до п. 2.1 договору чи 110 днів (20 днів + 90 днів продовження строку, в контексті статті 212 ЦК України), відповідно до п. 3.6, п. 3.7, п. 3.8 договору та процентної ставки, то у даному випадку, необхідно застосовувати правило тлумачення contra proferentem.

Верховний Суд у постанові від 05.12.2022 року у справі № 753/8945/19 зазначив, що: ''Contra proferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які ''не були індивідуально узгоджені'' (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте, були включені в договір ''під переважним впливом однієї зі сторін'' (under the dominant influence of one of the party).

Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 613/1436/17).

Позивач, нараховуючи заборгованість, виходив з іншого строку кредитування (п. 3.7 договору) та процентної ставки (п. 3.8 договору), що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин.

Зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування та процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав (Contra proferentem), і тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення строку кредитування.

У цьому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно із ч. 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12).

Вирішуючи питання про суму нарахованих відсотків за кредитним договором № -385264 від 01.07.2021 року, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ ''Кошельок'', апеляційний суд виходить із тих обставин, що починаючи із 21 липня 2021 року, у ТОВ ''Кошельок'', як кредитодавця, відсутнє право нараховувати відсотки за кредитним договором №-385264 від 01.07.2021 року.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань, у зв`язку із незабезпеченням виконання договірних зобов`язань між боржником та кредитором, не може розглядатися, як ''відкладальна умова'', у розумінні ч.1 статті 212 ЦК України, оскільки це фактично призводить до інших умов договору (строку кредитування та процентної ставки), які визначені між сторонами, зокрема, 20 календарних днів та 1,11 % в день від суми кредиту за час користування ним. Таким чином, зміст п. 3.6 договору прямо суперечить змісту п. 2.1 договору та графіку розрахунків, та фактично застосовується до позичальника, як штрафні санкції.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що із врахуванням викладеного вище, вимоги заявленого позову про стягнення на користь позивача із відповідача заборгованості за відсотками за укладеним між сторонами договором, підлягають частковому задоволенню.

Проводячи власний розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором №-385264 від 01.07.2021 року, враховуючи вказані вище вимоги Законодавства та умови кредитного договору, що їм не суперечать, апеляційний суд виходить із наступного.

Розмір отриманого відповідачем кредиту за договором від 01.07.2021 року, становить - 6 000 грн., розмір відсотків за користування кредитом становить - 1 332 грн. (1.11 % (відсоткова ставка в день) х 6 000 грн. (сума отриманого кредиту) х 20 (строк кредитного договору) = 1 322 грн.).

Приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто на користь позивача із відповідача 6 000 грн., в рахунок погашення заборгованості за сумою кредиту. Разом з тим, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні вимог заявленого позову до відповідача про стягнення на користь позивача заборгованості за відсотками за користування позикою, а саме, у розмірі 1 322 грн., відповідно до наведеного вище апеляційним судом розрахунку.

Відповідно до приписів ч.1, ч.13 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне провести і пропорційне збільшення розміру стягнутих із ОСОБА_1 на користь ТОВ ''Кошельок'' судових витрат.

При поданні позову Товариством з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'' було сплачено 2 422 грн. 40 коп. судового збору (а.с.41).

Вимоги позовної заяви ТОВ ''Кошельок'' про стягнення заборгованості, апеляційним судом задоволено частково, а саме, на 38%, виходячи із розрахунку: 7 332 грн. : 19 212 грн. х 100% = 38 %.

Таким чином, розмір відшкодування документально підтверджених понесених позивачем судових витрат в суді першої інстанції, пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, становить: відшкодування судового збору - 920 грн. 51 коп., виходячи із розрахунку: 2 422,40 грн. х 38 % = 920 грн. 51 коп.

Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача розмір відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України регламентовано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч.3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.5, ч.6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підставі наведеного, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2)необхідність; 3)розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до пунктів: 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч.3 статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей: 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі, і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін, без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказаний висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі №750/2055/20, провадження №14-16723св20.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при визначенні суми відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява №19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Як вбачається із матеріалів справи, інтереси позивача в суді першої інстанцій представляв адвокат Гурський Г.Ю., на підставі укладеного між ними договору про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025 року (а.с.34) та довіреності на представництво інтересів Товариства в судах України від 18.05.2025 року (а.с.6).

За змістом договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Адвокатське бюро в особі його керуючого Гурського Г.Ю., зобов`язалося надати позивачу необхідну правничу допомогу, зокрема, представляти та захищати його інтереси, в тому числі, у справах позовного провадження в місцевих та апеляційних судах (п. 1.1, п.2.1 договору).

У додатку від 15.10.2025 року до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025 року (а.с.35), позивач доручає виконавцю стягнути з боржника ОСОБА_1 в судовому порядку суму боргу за кредитним договором від 01.07.2021 року, для чого виконавець зобов`язався надати замовнику наступну правову допомогу: оформлення документів щодо надання правової допомоги (додаток до договору про надання правової допомоги) - 30 хв., вартість - 1 000 грн.; збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності справи та платіжних реквізитів для сплати судового збору - 1 год., вартість - 2 000 грн.; складання позовної заяви - 2 год. вартість - 4 000 грн.; формування додатків до позовної заяви (для суду та відповідача) - 1 год., вартість - 2 000 грн.; відправка позову стороні, до суду, формування матеріалів адвокатського досьє по справі - 30 хв., вартість - 1 000 грн. Загальна вартість виконаних робіт становить: 10 000 грн.

З даного приводу необхідно зазначити, що склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, які мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Суд, вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений ч.8 статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується із приписами статті 30 Закону України ''Про адвокатуру та адвокатську діяльність'', враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність й розумність.

У постановах Верховного Суду від: 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зауважено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

За наведених вище обставин, із врахуванням наданих стороною позивача доказів щодо понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, фактичного обсягу наданих адвокатом послуг, заяви ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву, про зменшення суми витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції (а.с.51-55), апеляційний суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь ТОВ ''Кошельок'' 3 800 грн.: (10 000 грн. х 38 % - задоволено судом вимоги заявленого позову), в рахунок відшкодування понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції. При визначенні вказаного розміру відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, апеляційний суд приймає до уваги засади пропорційності, виваженості, розумності, співмірності та справедливості.

Апеляційний суд, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ ''Кошельок'' 363 грн. 60 коп., в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. Розрахунок наступний: 3 633 грн. 60 коп. (сума сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.96,зворот)) х 10 % (задоволено вимоги апеляційної скарги апеляційним судом) = 363 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ ''Кошельок'' просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді в сумі 4 000 грн.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем було надано копії: договору про надання правничої допомоги від 12.02.2025 року (а.с.102); додатку договору про надання правничої допомоги від 12.02.2025 року, згідно якого вартість наданих послуг правничої допомоги в суді апеляційної інстанції складає 4 000 грн. (а.с.103).

Згідно із частинами: 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, розмір відшкодування понесених позивачем судових витрат в суді апеляційної інстанції, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, становить: відшкодування судового збору - 363 грн. 60 коп., виходячи із розрахунку : 3 633 грн. 60 коп. х 10 % (задоволено вимоги апеляційної скарги апеляційним судом) = 363 грн. 60 коп.; відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу - 400 грн., виходячи із розрахунку : 4 000 грн. х 10% (задоволено вимоги апеляційної скарги апеляційним судом) = 400 грн.

Приймаючи до уваги вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'', необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02.12. 2025 року - необхідно скасувати, в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'' до відповідача про стягнення заборгованості за відсотками за користування позикою. За даних обставин, у вказаній частині позовних вимог апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'' до відповідача про стягнення заборгованості за відсотками за користування позикою - задовольнити частково, та відповідно, стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'' 1 332 (одну тисячу триста тридцять дві) грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Приймаючи до уваги, що апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог поданої апеляційної скарги, і часткового задоволення позовної заяви, то відповідно до приписів ч.13 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд також вважає за необхідне змінити розподіл судових витрат між сторонами.

Оскільки, за результатами апеляційного перегляду даної справи, вимоги заявленого ТОВ "Кошельок" позову задоволено апеляційним судом частково, а саме, на 38%, то необхідно збільшити розмір судових витрат позивача, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, пропорційно до розміру задоволених апеляційним судом позовних вимог ТОВ "Кошельок", відповідно, з 750 грн. 94 коп. до 920 грн. 51 коп.

Апеляційний суд, відповідно до приписів ч.1, ч.13 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ ''Кошельок'' 363 грн. 60 коп., в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. Розрахунок наступний: 3 633 грн. 60 коп. (сума сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.96,зворот)) х 10 % (задоволено вимоги апеляційної скарги апеляційним судом) = 363 грн. 60 коп., та 400 грн., в рахунок часткового відшкодування судових витрат на правничу допомогу. Розрахунок наступний: 4 000 грн. (вартість наданих позивачу послуг професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції) х 10% (задоволено вимоги апеляційної скарги апеляційним судом) = 400 грн.

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 368, 369, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384,389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'' - задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2025 року - скасувати, в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково, у зв`язку з чим, третій, четвертий абзаци резолютивної частини рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2025 року, викласти у наступній редакції:

'' Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'' 1 332 (одну тисячу триста тридцять дві) грн., в рахунок погашення заборгованості за відсотками за кредитним договором № від 01.07.2021 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором № від 01.07.2021 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'': 920 (дев`ятсот двадцять) грн. 51 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви; 3 800 грн. (три тисячі вісімсот) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.''

В іншій частині рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2025 року, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кошельок'' 363 (триста шістдесят три) грн. 60 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги; 400 (чотириста) грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 13.03.2026 року.

Головуючий: Судді: