Провадження № 4-с/201/13/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Дніпро

Соборний районний суд м. Дніпра в складі:

головуючого судді Покопцевої Д.О.

секретаря Тоцької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заінтересовані особи ОСОБА_2 , Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування вимог скарги, представник заявника адвокат Громов Ю.А. (діє на підставі ордеру серії АЕ № 1457879 від 09.02.2026р.) посилається на те, що судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2018р. у справі №201/13377/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня

подачі заяви з 06.12.2018р.

ОСОБА_1 сплачував аліменти в повному обсязі, а саме за період з 22.11.2018 по 31.12.2023р.р. останній зі своєї банківської картки перерахував на банківську картку ОСОБА_2 аліменти в загальному розмірі 1 205 901,16 грн.

21.07.2022р. державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 69454214 про примусове виконання судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2018р. у справі № 201/13377/18 про стягнення аліментів, проте при поданні заяви стягувачем не було повідомлено державного виконавця про обставини добровільної сплати боржником аліментів.

04.02.2026р. ОСОБА_1 звернувся до відділу ДВС із заявою про перерахунок заборгованості у виконавчому провадженні № 69454214, в якій просив врахувати платежі за період з 22.11.2018 по 31.12.2023р.р. в загальному розмірі 1 205 901,16 грн.

Посилаюсь на норми законодавства, та позицію Верховного Суду, вважає дії посадових осіб Соборного відділу ДВС неправомірними.

На підставі викладеного, просить визнати неправомірними дії начальника Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Овсюк Олени Андріївни та старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Крайняк Максима Сергійовича щодо обчислення розміру заборгованості по аліментах у

виконавчому провадженні № 69454214 з примусового виконання судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2018р. у справі № 201/13377/18, викладені у листі №12694/ш від 06.02.2026р. та розрахунку зі сплати аліментів станом на 31.01.2026р., неправомірними;

зобов`язати старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Крайняк Максима Сергійовича здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням коштів сплачених ОСОБА_1 на підставі чотирьох виписок по картковим рахункам АТ

«Універсал Банк» від 07.01.2026р. про сплату коштів за період з 22.11.2018 по 31.12.2023р.р. в загальному розмірі 1 205 901,16 грн.

03.03.2026р. від представника ОСОБА_2 адвоката Шуліки А.В. (діє на підставі ордеру серії АЕ № 1477031 від 20.02.2026р.) надійшло заперечення на скаргу, яке мотивоване тим, що Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська постановив судовий Наказ від 11.12.2018р. по справі № 201/13377/18, яким заяву ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня подачі заяви з 06.12.2018р. Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.08.2022р. відкрито виконавче провадження № 69454214.

31.12.2025р. отримана відповідь від 31.12.2025р. вих № 69454214/ш на адвокатський запит ОСОБА_4 (адвоката Михайлової Аліни), згідно якою повідомлено, що за оновленою інформацією, наданою Головним управлінням Державної податкової служби України державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з дати початку стягнення відповідно до виконавчого документа та виявлена заборгованості за судовим Наказом №201/13377/18 станом на 30.09.2025 року, яка складає 969 249,26 грн.

З банківських виписок з рахунку ОСОБА_5 вбачається, що за карткою № НОМЕР_1 (карта, призначена для виплати аліментів), згідно з якими сплати аліментів здійснювалися виключно в

примусовому порядку шляхом відрахування з доходів боржника, а добровільні перерахування на зазначену картку не проводились.

Рахунок, на який посилається скаржник «Ангелина доця», належить безпосередньо скаржнику та з нього було зроблено додаткову картку на ім`я його неповнолітньої дитини ОСОБА_6 в АТ «Універсал банк» (Монобанк), розпорядником якого є сам ОСОБА_1 .

Таким чином, скаржник повноцінно розпоряджається рахунком, що є стандартною банківською практикою для неповнолітніх дітей.

ОСОБА_1 перераховував кошти на картковий рахунок ОСОБА_3 , після чого в більшості випадків у той самий або наступний день повертає кошти на свій особистий рахунок, що свідчить про використання неповнолітньою дитиною (карткою «Ангелини») як засобу для скриття та обходження вимог щодо виконання аліментних зобов`язань.

Таким чином, має місце обставина, що рахунки та картки, на які посилається скаржник, фактично контролюються та розпоряджуються самим ОСОБА_1 , що підтверджується систематичними перерахуваннями коштів за принципом «відправка на карту дитини негайний возврат на свій рахунок». Це відповідно має враховуватися як обставина, що свідчить про неналежне виконання боржником зобов`язань зі стягнення аліментів та сприяє визнанню вимог стягувача обґрунтованими та підставою для перерахунку розміру аліментів.

Більш того, з отриманих 20.02.2026р. документів стало відомо, що державний виконавець у розрахунку станом на 31.01.2026р. врахував у графі «сплачено боржником/стягнуто виконавцем» 161 197,00 грн за період з грудня 2018 року по грудень 2022 року (включно), що призвело до зменшення заборгованості.

На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1

06.03.2026р. представник Соборного ДВС у місті Дніпрі Дніпровського МУМЮ України Крайняк М.С. (діє на підставі довіреності у порядку передоручення від 09.07.2024р.) через підсистему «Електронний суд» подав заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 посилаючись на те, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження ВП№ 69454214 з виконання судового наказу № 201/13377/18, виданого 11.12.2018р. Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня подачі заяви з 06.12.2018р. Зазначене судове рішення набрало законної сили, та є обов`язковим до виконання. У зв`язку з тим, що аліменти були стягнуті саме на користь ОСОБА_2 , а не на користь дитини, то саме ОСОБА_2 є їх належним одержувачем аліментів, а тому грошові кошти, які були перераховані скаржником доньці, не є належним виконанням рішення суду.

Станом на 06.03.2026р. до відділу не надходило заяв від стягувача про отримання аліментів відповідно до платежів, на які посилається скаржник у своїй скарзі.

Порядок стягнення аліментів регулюється ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї статті аліменти утримуються з боржника та перераховуються стягувачу. Інших правил стягнення аліментів законодавство не встановлює, що додатково свідчить про відсутність правових підстав для зарахування аліментів, перерахованих безпосередньо дитині.

09.03.2026р. від представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Громова Ю.А. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд скарги за відсутності скаржника та його представника. Скаргу підтримують у повному обсязі, просять її задовольнити.

10.03.2026р. від представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Шуліки А.В. надійшла заява, в якій просить розглянути скаргу без її участі. Раніше подані заперечення на скаргу підтримує у повному обсязі. Просить відмовити у задоволенні скарги.

За таких обставин, суд розглянув скаргу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу технічними засобами згідно ч. 2 ст. 450, ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали скарги, подані письмові заперечення та докази до них, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.12.2018р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 201/13377/18 виданий судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня подачі заяви з 06.12.2018р. (а.с. 14).

21.07.2022р. постановою Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 69454214 з виконання вказаного судового наказу (а.с. 45-46).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2023р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 15-17).

Згідно листа Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 12694/14 від 06.02.2026р., на звернення ОСОБА_1 щодо перерахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні ВП № 69454214 (відкритого на підставі судового наказу № 201/13377/18 від 11.12.2018), державним виконавцем було здійснено відповідний розрахунок (а.с. 42-44).

Як вбачається з розрахунку, за період з грудня 2018 року по січень 2026 року, ОСОБА_1 були нараховані аліменти в загальному розмірі 1 343 004,39 грн., сума фактично сплачених ним коштів становить 715 001,49 грн.Станом на 31.01.2026р. сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 646 286,37 грн.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з положеннями статті 18Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч.ч. 1, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За частинами першою і другою статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У статті 195 СК України закріплено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими в частці від заробітку (доходу). Відповідно до вказаного порядку заборгованість за аліментами визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 333/6869/19 (провадження № 61-5678св21) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим. […] Із наданих суду копій платіжних доручень можливо встановити тільки суму грошових переказів, валюту, дату здійснення цих фінансових операцій, одержувача та платника за кожним переказом. Інші відомості роздруківки не містять. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю діда у витратах на дитину чи участі в інших витратах. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти».

У постанові Верховного Суду від 05 серпня 2025 року у справі № 390/2379/24 суд дійшов висновку, що перекази коштів без конкретизації їх призначення як аліментів не можуть вважатися сплатою аліментів.

Аналогічна позиція викладена і в постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 333/6869/19, де зазначено, що зі звичайних платіжних доручень без уточнення призначення неможливо визначити, що це саме аліменти, а не добровільна допомога чи подарунок. Така позиція зумовлена тим, що для суду важливими є не лише наміри сторін, а насамперед документальні докази виконання зобов`язання.

З наданої скаржником (боржником) ОСОБА_1 інформації про окремі операції по платіжним рахункам, на які він посилається як на підставу своїх вимог про добровільне перерахування в рахунок призначених аліментів на утримання доньки, вбачається, що вказані платіжні документи містять відомості щодо здійснення переказів грошових сум на рахунок стягувача з призначенням платежів: «Ангелина доця», «Ангеліна Михайлова», «Ангеліна М.», у той час як зазначення платежу як «аліментів» у копіях зазначених платіжних документів наданих стягувачем, відсутнє. За таких обставин, надані скаржником докази не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати аліментів, а відтак обґрунтовано не враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів, а дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, на думку суду державний виконавець правомірно не включив вказані суми до графіку погашення заборгованості, оскільки вони не ідентифіковані як аліментні платежі у розумінні вимог закону.

Крім того, боржником не надано альтернативного розрахунку, який би свідчив про наявність арифметичних помилок виконавця в частині нарахувань за часткою від доходу. Незгода з сумою боргу за відсутності доказів неправомірності дій виконавця не є підставою для задоволення скарги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв у межах повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства.

Керуючись, ст. ст. 76-89, 260, 447, 448, 450, 452 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заінтересовані особи ОСОБА_2 , Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Д.О. Покопцева