Справа № 282/115/26
Провадження № 2-о/282/15/26
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

23 березня 2026 року селище Любар

Суддя Любарського районного суду Житомирської області Вальчук В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересовані особи: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, Любарська селищна рада Житомирського району Житомирської області, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересовані особи: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, Любарська селищна рада Житомирського району Житомирської області.

Ухвалою судді Любарського районного суду від 05.02.2026 року вказану позовну заяву було залишено без руху, оскільки її подано з порушення вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України та надано строк на усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині вказаної ухвали.

Того ж дня, вказану ухвалу суду рекомендованим листом з повідомленням надіслано на адресу позивачки, вказану нею у позовній заяві.

05.02.2026 ухвалу суду було надіслано на адресу позивачки рекомендованим листом з повідомленням, однак станом на 23.03.2026 вказане поштове повідомлення до суду не повернулося.

03.03.2026 ухвалу суду від 05.02.2026 повторно надіслано позивачці рекомендованим листом з повідомленням, яке також станом на 23.03.2026 до суду не повернулося.

Суд зазначає, що копія ухвали про залишення позовної заяви без руху була направлена позивачці за адресою, яку вона самостійно зазначила у позовній заяві. Водночас, як убачається з даних поштового відстеження АТ «Укрпошта», вказані поштові відправлення прибули до відділення поштового зв`язку, однак позивачкою не отримані.

Верховний Суд у постанові від 30.06.2022 у справі №925/367/20(925/106/21) (п.35, 36) звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення сторони належним. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, згідно з якою направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17(П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19 та від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20).

Факт неотримання позивачкою кореспонденції, яка була належним чином направлена судом за вказаною нею адресою, не може покладатися на суд та не є підставою для безстрокового відкладення виконання процесуальних дій, оскільки відповідно до статті 131 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування) та інші обставини, що мають значення для належного повідомлення.

Крім того, як встановлено з матеріалів справи, електронна пошта та електронний кабінет в ЄСІТС у позивачки відсутні, що позбавляє суд можливості надіслати ОСОБА_1 копію ухвали від 05.02.2026.

Таким чином, станом на 23.03.2026 ухвала суду про залишення позовної заяви без руху від 05.02.2026 не виконана.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України).

Як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

В своїх рішеннях Європейський суд зазначає, що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі Каракуця проти України).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачка не цікавиться ходом розгляду поданої нею позовної заяви і відповідно до ухвали суду у встановлений строк не усунула зазначені недоліки, вважаю, що позовну заяву ОСОБА_1 слід вважати не поданою та повернути позивачці, а також роз`яснити останній, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст.ст.185, 260, 353-354 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересовані особи: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, Любарська селищна рада Житомирського району Житомирської області - вважати неподаною та повернути позивачці.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В. В. Вальчук