Справа №591/1064/26
Провадження № 4-с/591/7/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі судді Зері Ю.О., за участю секретаря судового засідання Горб А.Д., скаржника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 (вх.№3235 від 27.01.2026) на дії/бездіяльність старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Красулі Дмитра Андрійовича при примусовому виконанні виконавчого листа №591/8084/19, виданого 22.09.2020 Зарічним районним судом м. Суми,

установив:

ОСОБА_1 27.01.2026 звернувся до суду зі скаргою, у якій просить визнати незаконною та скасувати постанову від 29.12.2025 у ВП № 71669132 державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Красулі Д.А. про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що арешт усього майна скаржника, який є боржником у виконавчому провадженні, не відповідає засадам пропорційності, оскільки вартість майна, на яке накладений арешт, більше ніж у 35 разів перевищує розмір заборгованості у виконавчому провадженні, більш того скаржник не має можливості користуватись належним йому майном, здавати в оренду.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13.02.2026 прийнято скаргу до розгляду, судове засідання призначене на 03.03.2026, у судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.03.2026.

Орган ДВС подав відзив на скаргу, проти доводів скаржника заперечує та зазначає, що арешт на майно ОСОБА_1 накладений лише у межах стягнення, а саме на суму 14584,18 грн, при цьому наявність арешту на все нерухоме майно боржника жодним чином не позбавляє його можливості отримувати кошти за оренду паїв.

Суд, розглянувши подану скаргу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши учасників судового процесу, доходить наступних висновків.

При розгляді скарги встановлено, що на виконанні у Зарічному відділі державної виконавчої служби у м. Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиціїперебуває виконавче провадження № 71669132 з примусового виконання виконавчого листа №591/8084/19, виданого 22.09.2020 Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради суми тимчасової державної допомоги у розмірі 12751,80 грн та 1921,00 грн судового збору. Станом на 08.01.2026 залишок заборгованості по виконавчому провадженню становить 14584,18 грн, з яких 13250,58 грн заборгованості, 1333,60 грн виконавчого збору, що підтверджується листом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 508/Л-4115/3.2 від 08.01.2026.

27.04.2023 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Керуючись статтями 27, 42 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанови про стягнення виконавчого збору та розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

27.04.2023 державним виконавцем також винесено постанову про звернення стягнення на кошти боржника та направлено для виконання до банківських установ.

Як зазначив державний виконавець, у межах виконавчого провадження з метою виявлення майна та джерел отримання доходів боржника формувались запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України, Міністерства внутрішніх справ України, направлялись вимоги на отримання інформації, що містить банківську таємницю на рахунках.

З відповідей на вказані запити стало відомо, що боржник офіційно не працевлаштований, дохід не отримує, на відкритих рахунках відсутні кошти, транспортні засоби за боржником не зареєстровані, виявлено нові рахунки в банках.

26.03.2024 з метою арешту нових рахунків, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем повторно винесено постанову про звернення стягнення на кошти боржника та направлено для виконання до банківських установ.

В межах виконавчого провадження за період з 27.04.2023 по 28.11.2025 було сплачено кошти на загальну суму 1869,00 грн, з яких 1422,22 грн стягнуто на користь Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, 133,68 грн виконавчого збору на користь держави, 313,10 грн витрат виконавчого провадження.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником на праві власності зареєстровано 4 земельні ділянки.

Станом на 29.12.2025 залишок заборгованості склав 13250,58 грн на користь Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, 1333,60 грн виконавчого збору.

29.12.2025 старшим державним виконавцем Зарічного ВДВС у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Красулею Д.А. винесено постанову про арешт майна боржника, згідно з якою з метою забезпечення виконання рішення у відповідності до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 14584,18 грн.

Скаржник вважає таку постанову незаконною, оскільки з огляду на розмір заборгованості накладення арешту на все нерухоме майно, що належить скаржнику, порушує принципи співмірності та пропорційності, порушує права скаржника на користування належним йому майном.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Стаття 13 ЦПК України регламентує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон ).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 10 Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За правилом пункту 6 частини третьої цієї ж статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За змістом частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частина третя вказаної вище статті передбачає, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Як встановлено у ході розгляду скарги, оскаржуваною постановою у зв`язку з несплатою боргу накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 14584,18 грн, копії постанови направлено, у тому числі, на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника.

При цьому судом враховано, що за приписами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладення арешту на майно (грошові кошти) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. А сам по собі арешт майна боржника ще не означає обов`язковості його вилучення, реалізації або передачі стягувачу, оскільки у разі достатності для виконання рішення суду коштів боржника, які знаходяться на його рахунках або отримані від реалізації іншого майна, арешти з майна боржника знімаються.

Як вбачається з наявних у справі документів, постанова державного виконавця про арешт майна боржника винесена відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», не порушує права боржника, оскільки не позбавляє його права користування належним йому майном.

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення Документ сформований в системі виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У разі погашення заборгованості в повному обсязі, арешти з майна боржника знімаються.

Станом на дату розгляду скарги відомості про погашення заборгованості боржником у повному обсязі відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки під час розгляду скарги не встановлено, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, без дотримання принципів верховенства права, законності, справедливості, об`єктивності, відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись статтями 10-12, 43, 48, 76, 81, 89, 258-261, 263, 268, 447-1, 448, 450, 451, 452 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Красулі Дмитра Андрійовича при примусовому виконанні виконавчого листа №591/8084/19, виданого 22.09.2020 Зарічним районним судом м. Суми, відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Ю.О. Зеря