Справа № 635/624/25
Провадження № 2-др/635/16/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя О.М. Пілюгіна

секретар судового засідання Головінов С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Вільхівської сільської ради, Виконавчого комітету Вільхівської сільської ради, Комунального закладу «Вільхівський ліцей Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області», Вільхівська сільська військова адміністрація Харківського району Харківської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, про відшкодування моральної шкоди, треті особи: Керівник Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області Шмиголь Олександр Миколайович, Начальник відділу освіти, культури, молоді та спорту Вільхівської сільської ради Наталя Осавчук, Керівник Комунального закладу «Вільхівський ліцей Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області» ОСОБА_3 ,

представник позивача ОСОБА_1 Ніколенко Сергій Андрійович, який діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії АО № 1158051 від 11 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2025 року по цивільній справі № 635/624/25 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Вільхівської сільської ради, Виконавчого комітету Вільхівської сільської ради, Комунального закладу «Вільхівський ліцей Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області», Вільхівська сільська військова адміністрація Харківського району Харківської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, про відшкодування моральної шкоди, треті особи: Керівник Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області Шмиголь Олександр Миколайович, Начальник відділу освіти, культури, молоді та спорту Вільхівської сільської ради Наталя Осавчук, Керівник Комунального закладу «Вільхівський ліцей Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області» Сєрікова Світлана Нурматівна, позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області, яка полягає у ненаданні адвокату ОСОБА_1 інформаційної відповіді на адвокатські запити від 03.01.2025 (№ 23-1-25/1 від 02.01.2025), від 12.01.2025 (№ 23-1-25/1-2 від 12.11.2025) та від 21.01.2025 (№ 23-1-25/3 від 21.01.2025, № 23-1-25/4 від 03.02.2025); зобов`язано Вільхівську сільську військову адміністрацію Харківського району Харківської області видати дублікат трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 ; в задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відмовлено; стягнуто з Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 968,96 гривень; стягнуто з Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10159,25 гривень.

08 січня 2026 року представник ОСОБА_1 Ніколенко С.А. подав суду заяву, вимоги за якою уточнив 23 січня 2026 року та 30 січня 2026 року, та остаточно просить поновити строк звернення до суду (у разі якщо суд вважає його пропущеним) та ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 635/624/25 відносно судових витрат на правничу допомогу, розрахунок яких не ввійшов при розгляді справи і відповідно до наданого акту виконаних робіт стягнути з відповідачів Вільхівської сільської ради, Виконавчого комітету Вільхівської сільської ради, Комунального закладу «Вільхівський ліцей Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області» на користь позивача ОСОБА_1 відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 212928,75 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що при ухваленні рішення по справі не було вирішено питання щодо судових витрат в повному обсязі, про прийняте рішення адвокат Ніколенко С.А. дізнався з повідомлення яке було отримано 30.12.2025 о 20:35, що підтверджується карткою руху документа рішення суду. Інтереси позивача ОСОБА_1 представляв ОСОБА_2 на підставі: договору № 23-1/25 про надання правничої допомоги від 02 січня 2025 року, ордеру про надання правничої допомоги серії АО № 1158051 від 11 січня 2025 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно п. 3.1 Договору № 23-1/25 вбачається, що за роботу в особі адвоката Ніколенко С.А. клієнт, ОСОБА_1 здійснює оплату гонорару згідно розцінок. Сторони погодились що у всіх випадках, необхідності участі адвоката в судах, складання позовів, заперечень на позов та інших документів, використати вартість послуг на 50% вище розцінок послуг (з урахуванням інфляції), які були затверджені від 21.03.2018 на засіданні Ради адвокатів Харківської області щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару. Згідно п. 3.1.1. Договору № 23-1/25 вбачається, що факт наданих послуг підтверджується повідомленням, рахунком або звітом наданих послуг. Клієнт сплачує гонорар у день отримання рахунку-фактури. При визначенні вартості розміру наданих послуг адвокатом враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката. Договором передбачено, що сума гонорару подвоюється у разі надання Адвокатом послуг Клієнту у неробочий час, вихідні та святкові дні. Згідно п. 3.2. Договору № 23-1/25, для складання калькуляції сторони використовували встановлені норми витрат часу відповідно до визначених норм Наказу Міністерства культури і туризму України від 19.07.2005 № 496 «Про застосування Тимчасових примірних норм часу на основні процеси бібліотечної роботи». Згідно Акту наданих послуг від 01.01.2026 адвокатом Ніколенком С.А. були надані послуги позивачу на суму 160064, гривень. Згідно п. 3.2 Договору № 23-1/25 вбачається, що вартість кожного часу судового засідання становить 2000,00 гривень. Згідно Акту наданих послуг від 01.01.2026 адвокатом Ніколенком С.А. були надані послуги позивачам (участь у судових засіданнях склала 22 години і підтверджується скріншотами і протоколами судових засідань) що становить 44000 гривень, так як адвокат Ніколенко С.А. брав участь у всіх судових засіданнях, готував та подавав документи у справі: позов, уточнення позову, клопотання, докази, заперечення проти заяв відповідачів та інші документи по справі, моніторив хід судового провадження і надходження документів у справі та готувався до судових засідань, інформував клієнта, що склало 46,5 години витрат часу і в грошовому еквіваленті згідно з п. 3.1, п. 3.1.1. Договору № 23-1/25 від 02.01.2025 склало 116064,00 гривень. 15.01.2026 було призначено судове засідання яке не відбулось з причин які не відомі позивачу ОСОБА_1 і адвокату Ніколенко С.А. Адвокат Ніколенко С.А. в призначений час підключив комп`ютер і налаштував обладнання для отримання запрошення до ВКЗ. В призначений час 15:45 адвокат не отримав запиту до ВКЗ і зробив скріншот, про що повідомив клієнта ОСОБА_1 і порадившись продовжив очікувати. Через деякий час набрав номер секретаря судді, але дзвінок було скинуто. Враховуючи, що деякі засідання розпочинались пізніше і навіть через дві години в зв`язку, як поясняв секретар, зайнятістю залів в суді, то поспілкувавшись з Коробкою О.О. адвокат продовжив чекати і ще намагався неодноразово додзвонитись до секретаря щоб з`ясувати підстави затримання. Кожного разу дзвінки скидались, прочекавши тривалий час ВКЗ не розпочалось. Таким чином адвокат витратив час на очікування запрошення до суду для участі в ВКЗ що відповідно до договору повинно оплачуватись. Таким чином на підставі викладеного було складено Акт виконаних робіт від 16.01.2026 на суму 30576,00 гривень, в яку також увійшли донарахування за роботу в неурочний час, яку не було враховано в попередньому акті. З приводу наданих послуг клієнту було складено звіт/акт з наданих послуг від 01.01.2026 та від 16.01.2026 який було надіслано, погоджено і підписано клієнтом ОСОБА_1 . Позивачем частково авансом були сплачені кошти в підтвердження чого квитанції банку були долучені до матеріалів справи. Таким чином, загальний розмір витрат на правову допомогу, які позивач поніс становить 160064,00 гривень + 30576,00 гривень, який потрібно врахувати при стягненні судових витрат на правничу допомогу. При подачі позовної заяви, позивачі зазначали, що очікують понести витрати на правову допомогу орієнтовно 25000,00 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, позов в суді розглядався рік, тобто рік адвокат тримав на контролі хід справи, відповідачі вели себе зухвало і всіляко перешкоджали розгляду справи, не з`являлись до суду, не надавали доказів, і не мали наміру виконувати законні вимоги позивача ОСОБА_1 , яка станом на 02.01.2026 не отримала наказу на звільнення і тому не може зрозуміти за яких підстав її було звільнено і чому під час розгляду судом справи так наказ про її звільнення не було надано, а ні до суду, а ні їй особисто. Під час підготовчого судового засідання відповідачі не надали пояснення по справі з додатками, а надали їх тільки 28.11.2025 в п`ятницю наприкінці робочого дня, в той час коли на 01.12.2025 було призначено судове засідання, що змусило адвоката працювати в неробочий час і вихідні дні. Це вказує на той факт, що протягом 11 місяців відповідачі, представник відповідачів не мали наміру в стислі строки розглянути справу, а зловживали своїми правами і знущались з позивача ОСОБА_1 в останню мить надаючи докази, заперечення і пояснення і такими своїми діями не сприяли розгляду справи в суді, що і привело до значних витрат. Відповідно витрати часу адвоката на надання правової допомоги було збільшено від запланованих саме через дії відповідачів. Також збільшення витрат на правничу допомогу сталось через те, що судові засідання в призначений час не розпочинались і адвокат був вимушений витрачати не визначений час на очікування, ніхто не повідомляв про те, що справа не буде розглядатись з певних підстав. І це не вина адвоката чи його клієнта - позивача ОСОБА_1 , оскільки в призначений час адвокат підключався до режиму ВКЗ і очікував судове засідання, наприклад 25.12.2025 очікував 2 години з 15:00 до 17:00, так і не отримав запрошення для участі в режимі ВКЗ, а відтак про рішення суду дізнався тільки 30.12.2025 о 20:35, лише резолютивну частину. За рішенням суду (резолютивної частини) з відповідачів стягнуто: з Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 968,96 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10159,25 гривень. Відповідно додаткове стягнення витрат на правничу допомогу з урахуванням вже прийнятого рішення становить 160064,00 грн. + 30576,00 грн. 10159,25 грн. = 180480,75 грн. Також, позивачі понесли поштові витрати (поштова квитанція була долучена до матеріалів справи). З урахуванням Акту/звіту виконаних робіт від 30.01.2026 розмір правничої допомоги становить 212928,75 грн (180 480,75 грн. + 32448,00 грн).

23 січня 2026 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав суду заяву про збільшення вимог.

29 січня 2026 року представник відповідача Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області Загурська А.В. подала заперечення на заяву про укладення додаткового рішення, в яких просила відмовити у задоволенні заяви адвоката Ніколенка С.А. про ухвалення додаткового рішення у даній справі щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, а також у задоволенні заяви про винесення окремої ухвали щодо представників відповідачів, посилаючись на наступне. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2025 року у даній справі чітко містить положення про розподіл судових витрат, а саме: «Стягнути з Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 159,25 гривень. Отже, твердження заявника про те, що суд не вирішив питання судових витрат є безпідставним. Так, заявлена представником позивача вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу була вирішена судом першої інстанції. Зі змісту клопотання вбачається, що сторона позивача не згодна з розміром такого відшкодування, що, в свою чергу, має бути предметом апеляційного оскарження, а не підставою для ухвалення додаткового рішення. Таким чином, подана заява суперечить предмету інституту "додаткового рішення". Крім цього, за приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що докази на підтвердження понесених судових витрат представником позивача були надані ще під час розгляду справи по суті. Жодних заяв про те, що останній має намір подати додаткові докази після ухвалення рішення суду сторона позивача не робила, а тому підстав для прийняття їх до розгляду немає. Крім того представником позивача подано лише акти та самостійно складені адвокатом звіти без належного підтвердження фактичної сплати або зобов`язання оплатити заявлені суми. Так, у поданих до суду матеріалах: немає банківських документів про оплату; суму збільшено заднім числом, хоча попередня заява вже була розглянута; не надано доказів реальної участі адвоката у всіх заявлених 68,5 годинах. Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, заявлена представником позивача сума у розмірі 180 480,75 грн (що більше, ніж у 18 разів перевищує реально стягнену судом суму 10 159,25 грн) є явно завищеною, такою, що не відповідає розумним межам і співмірності зі складністю справи, яка не відзначалася особливою складністю чи значним обсягом доказів. Посилання представника позивача на очікування підключення до ВКЗ або роботу у вихідні дні не є юридично обґрунтованими складовими "професійної правничої допомоги". Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Тобто компенсації підлягають лише необхідні та об`єктивно понесені витрати, що мають безпосередній зв`язок із процесом. При цьому повторне подання майже ідентичних заяв із поступовим збільшенням представником позивача суми витрат на оплату послуг адвоката може розцінюватися як зловживання процесуальними правами відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України.

30 січня 2026 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав заяву про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в якій просив прийняти окрему ухвалу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності представника відповідача в зв`язку з тривалим порушенням і постійним зловживанням правами; прийняти окрему ухвалу щодо накладення стягнення на керівника Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області Шмиголь Олександра Миколайовича за зловживання процесуальними правами і прояв неповаги до суду, учасників судового провадження; не приймати до розгляду заперечення відповідача подані 29.01.2026 щодо судових витрат в зв`язку з зловживаннями і порушенням строків їх подання, і таким чином прояву неповаги до учасників судового провадження, позивача, представника позивача та позбавленням позивача права підготуватись до судового засідання 30.01.2026. В обґрунтування клопотання посилався на те, що представник відповідачів зловживає правами, заперечення проти стягнення витрат на правничу допомогу надіслав до суду тільки 29.01.2026 о 23:34. Такі дії порушують права на доступ до правосуддя, неодноразове звернення до суду з прийняттям окремої ухвали суд ігнорує. У зв`язку з підготовкою і участю адвоката 30.01.2026 в іншій справі фактично не має фізичної можливості підготувати заперечення проти заперечень відповідача, такі дії представник відповідача проводить регулярно, і цьому є докази в справі. Через такі дії представника відповідача, представник позивача вимушений працювати в нічні і не робочі години, які відповідне до договору оплачуються у подвійному розмірі, про що внесені відомості до акту/звіту виконаних робіт. Такі дії представника відповідача, представник позивача вважає навмисними і такими, що навмисно позбавляють його можливості своєчасно підготуватись до участі в судовому засіданні, так заява про прийняття додаткового рішення була подана 02.01.2026 і тільки 29.01.2026 до системи ЕС о 23:34 надійшло повідомлення про отримання заперечень від відповідача, в той час коли справа призначена на 30.01.2026 о 13:30. Суд ігнорує права позивача і підтримує незаконні дії відповідачів і представників відповідачів, надає перевагу відповідачам протягом всієї справи, що порушує строки розгляду заяви про прийняття додаткового рішення і доступу до правосуддя і вказує на сумніви в неупередженості суду.

30 січня 2026 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав заперечення на пояснення представника відповідача ОСОБА_4 від 29 січня 2026 року, в яких вказав, що позивач і його представник заперечують проти обставин викладених та перекручених представником відповідача ОСОБА_4 , так як посилання не підтверджено жодними доказами, а ті які надані не відповідають вимогам законодавства України. У межах розгляду справи відповідач протягом тривалого часу (понад один рік) систематично: не з`являвся у судові засідання без поважних причин; не брав активної участі у розгляді справи; подавав процесуальні документи у нічний та вихідний час безпосередньо напередодні судових засідань, зокрема останні заперечення були подані 29 січня 2026 року приблизно о 23:45, тоді як судове засідання було призначене на 30 січня 2026 року, що свідчить про знущання над позивачем ОСОБА_5 і судом. Несвоєчасне подання документів фактично позбавляє позивача та його представника можливості: належним чином ознайомитися з матеріалами; підготувати мотивовану відповідь; реалізувати право на ефективний захист. Таким чином, відповідач порушує баланс процесуальних прав сторін та зловживає процесуальними правами. Унаслідок зазначених дій відповідача представник позивача був змушений: працювати у нічний час; здійснювати підготовку у вихідні дні; терміново опрацьовувати значний обсяг матеріалів. Це призвело до: збільшення фактичного часу роботи адвоката; додаткового навантаження; необхідності негайної підготовки процесуальних документів. Вказані обставини є наслідком саме недобросовісної поведінки відповідача. Систематичне створення перешкод для підготовки сторони позивача порушує принцип «equality of arms» (рівності сторін) та негативно впливає на ефективність судового захисту. Відповідач у своїх запереченнях безпідставно стверджує про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України та наявність у рішенні суду положення про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10 159,25 грн. Такі доводи є юридично необґрунтованими та не відповідають нормам процесуального права з огляду на наступне. Поняття «невирішеного питання» охоплює не лише повну відсутність вирішення, а й неповне, формальне або помилкове визначення розміру витрат, що не відповідає фактично понесеним витратам та доказам у справі. Отже, формальне зазначення у рішенні певної суми не позбавляє суд права ухвалити додаткове рішення щодо реального розміру витрат. Доводи відповідача про те, що незгода з розміром витрат має бути предметом апеляційного оскарження, є помилковими. Інститут додаткового рішення прямо передбачений законом як самостійний механізм усунення недоліків рішення, у тому числі щодо судових витрат. Подання заяви про ухвалення додаткового рішення: не є апеляційним переглядом; не змінює суті рішення; не переглядає встановлені судом обставини; спрямоване виключно на повне та правильне вирішення питання судових витрат. Відповідач посилається на ч. 8 ст. 141 ЦПК України та стверджує, що докази мали бути подані виключно до закінчення дебатів. Однак такі доводи не враховують фактичні обставини справи. Додаткові витрати виникли саме внаслідок процесуальної поведінки відповідача, а представник позивача був змушений здійснювати підготовку у нічний та позаробочий час, що об`єктивно унеможливлювало подання повного розрахунку витрат раніше. Твердження відповідача про відсутність належних доказів є необґрунтованим. До матеріалів справи долучено: договір про надання правничої допомоги; додаткові угоди акти виконаних робіт; квитанції про оплати детальні звіти про витрачений час; розрахунок наданих послуг. Вказані документи відповідають вимогам ст. 137, 141 ЦПК України та практиці Верховного Суду. При цьому закон не вимагає обов`язкової фактичної сплати коштів на момент вирішення питання, достатнім є наявність зобов`язання щодо оплати. Додаткове рішення усуває недоліки судового рішення щодо його повноти. У даному випадку неповне вирішення питання про реальний розмір витрат на правничу допомогу і є таким недоліком. Систематичне ігнорування судових засідань; подання документів у нічний час; затягування процесу є проявом зловживання процесуальними правами відповідно до ст. 44 ЦПК України. Саме така поведінка зумовила збільшення обсягу правничої допомоги та відповідних витрат. Відповідач не може отримувати процесуальні переваги внаслідок власної недобросовісної поведінки. Відповідач у своїх поясненнях безпідставно стверджує, що подані позивачем докази судових витрат не підтверджують їх реальність, розмір та обґрунтованість. Відповідач помилково ототожнює право на відшкодування витрат виключно з фактом їх фактичної сплати. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України: суд встановлює розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити. Таким чином, законом прямо передбачено можливість компенсації не лише вже сплачених сум, а й тих, що підлягають оплаті відповідно до договору. Верховний Суд у численній практиці зазначає, що достатнім є наявність договірного зобов`язання щодо оплати правничої допомоги. Отже, відсутність платіжних документів не є безумовною підставою для відмови у компенсації витрат. Відповідно до практики Верховного Суду, акти та звіти адвоката є належними письмовими доказами фактичного надання послуг. Твердження відповідача про «самостійне складання» таких документів не спростовує їх доказового значення, оскільки вони складені в межах договірних відносин та підписані сторонами. Реальність витрат, їх зв`язок з розглядом справи та обґрунтованість розміру підтверджені поданими доказами. Доводи відповідача про нібито «заднє» збільшення суми є необґрунтованими. Витрати формувалися поступово в процесі розгляду справи та відповідають фактичному обсягу наданої допомоги. Подання уточненого розрахунку не є «збільшенням заднім числом», а є відображенням реально понесених витрат. Твердження відповідача про відсутність доказів участі адвоката у зазначеному обсязі часу не відповідає матеріалам справи. Подані звіти містять: перелік процесуальних дій; дати виконання; тривалість кожної дії; зв`язок з матеріалами справи. Обсяг виконаної роботи підтверджується: кількістю поданих процесуальних документів; обсягом матеріалів справи; тривалістю судового розгляду; складністю правових питань. В договорі сторони обговорили про використання для розрахунку норм часу відповідно до Наказу Міністерства культури і туризму України від 19.07.2005 № 496 «Про застосування Тимчасових примірних норм часу на основні процеси бібліотечної роботи». Саме цей наказ передбачає норми витрат часу на певні дії, відкриття комп`ютеру, пошуку документа, та інше. Відповідачі ігнорують такі відомі факти як швидкість набрання тексту приблизно 150 знаків латиниці в хвилину, витрати на вичитку документів, витрати часу які сформовані вже більше понад 200 років та інше. Сторони домовились що наказ № 496 від 19.07.2005 є підставою розрахунку витрат часу. Адвокат Ніколенко С.А. і клієнт ОСОБА_1 погодили витрати часу і підписали відповідні документи акти/звіти виконаних робіт, заперечення які існували сторони вирішили переговорами і до суду вже надано кінцевий розрахунок витрат часу. Розцінку адвокат Ніколенко С.А. і клієнт ОСОБА_1 погодили також в договорі з посиланням на підставу як рішення колегії адвокатів Харкова, яка є у вільному доступі в інтернеті. Розрахунок витрат часу брався відповідно фактичного витрату часу і розрахунку визначеного протоколами судових засідань, скріншотів, повісток та методики згідно п. 3.2. Договору № 23-1/25 про надання правничої допомоги від 02 січня 2025 року. Витрати часу підтверджується посиланням на документи які зазначено в звіті в системі ЕС і між адвокатом Ніколенко С.А. та клієнтом ОСОБА_1 погоджено і підписано. Саме за умов договору адвокат погодився виконувати роботу на підставах викладених в договорі № 23-1/25 про надання правничої допомоги від 02 січня 2025 року, погодження клієнтом підтверджені підписами. У даній справі дотримані критерії складності справи; обсягу та часу виконаних робіт; витраченого часу; значення справи для сторони та документально підтверджені. Відповідач не надав жодного належного доказу, який би спростовував обсяг виконаної адвокатом роботи або доводив її надмірність. Натомість подані позивачем докази підтверджують реальний характер наданих послуг. Твердження відповідача про «нескладність» справи є суб`єктивною оцінкою та не відповідає матеріалам справи. Складність справи підтверджується: тривалим строком розгляду; значною кількістю процесуальних документів; необхідністю аналізу спеціального законодавства; підготовкою численних правових позицій; участю у багатьох судових засіданнях; необхідністю реагування на процесуальні дії відповідача. Формальна простота предмета спору не означає відсутності фактичної та правової складності. Подані суду звіти та акти містять детальний перелік: підготовлених процесуальних документів; правових висновків; консультацій; участі у судових засіданнях; аналізу доказів; підготовки заперечень та пояснень. Витрачений час підтверджується змістом процесуальних матеріалів справи. Відповідач не спростував жодної конкретної позиції щодо обсягу робіт, обмежившись загальними твердженнями. Дана справа має істотне значення для позивача, оскільки стосується: порушення його прав та законних інтересів на отримання трудової книжки, можливості працевлаштування, отримання заробітної плати, нарахування і отримання пенсії, заробітної плати; захисту майнових і немайнових прав; відновлення ділової репутації; усунення негативних правових наслідків; оплати за послуги енергетичні, їжі, послуг втому числі правничої допомоги та інше. Результат розгляду справи безпосередньо впливає на правове і життєве необхідне становище позивача, що обґрунтовує необхідність залучення кваліфікованої правничої допомоги так як протягом 2022 2024 року правники були не в змозі захистити порушені права людини від свавілля органу місцевого самоврядування і підпорядкованих юридичних органів. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що судові витрати підлягають компенсації, якщо вони: були фактичними; необхідними; обґрунтованими за розміром. У даній справі всі ці критерії дотримані.

03 лютого 2026 року представник відповідача Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області Загурська А.В. подала суду додаткові пояснення, в яких просила суд звернути увагу, що представником позивача вже подано кілька послідовних заяв про ухвалення додаткового рішення: 02.01.2026 - на суму 149 904,75 грн; 22.01.2026 - на суму 180 480,75 грн; 30.01.2026 - на суму 212 928,75 грн. Таке поступове «збільшення» розміру витрат є фактичним повторним зверненням з новими вимогами, а не виправленням неточності чи помилки. Питання про витрати вже вирішене рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25.12.2025, що підтверджується резолютивною частиною рішення, якою стягнуто 10159,25 грн витрат на правничу допомогу. Тому заява адвоката Ніколенка С.А. є повторним зверненням із тим самим предметом, а не підставою для винесення додаткового рішення. Крім того, рішення по справі було ухвалене 25.12.2025, тоді як заяву та додаткові акти позивач подав лише через понад місяць - 30.01.2026. Жодних обґрунтованих причин пропуску строку не наведено . Ні обставини «пізнього отримання заперечень», ні посилання на «нічний час подання документів відповідачем» не є поважними підставами для поновлення строків. Долучені до заяв акти виконаних робіт та «звіти» не підтверджують фактичної сплати чи зобов`язання сплатити заявлені стороною позивача суми. Подані квитанції не містять банківських реквізитів, сумісних із фінансовими документами у розумінні законодавства. Підтвердження понесених витрат на правничу допомогу передбачає наявність документів, які свідчать про факт сплати або обов`язок сплатити конкретну суму. У наданих матеріалах таких доказів немає, а отже підстави для стягнення додаткових витрат відсутні. Сума 212928,75 грн значно перевищує як орієнтовно зазначену в позові, так і оцінену судом сукупність витрат. Натомість обґрунтування такого розміру нормами бібліотечної роботи наказу Міністерства культури № 496 від 19.07.2005 є неправомірним, оскільки цей акт не має жодного відношення до оцінки адвокатської діяльності. Водночас згідно з численною практикою Верховного Суду суд має право зменшити або відмовити у відшкодуванні витрат, якщо сума не відповідає складності справи та реальному обсягу робіт. Так, дана справа розглядалась в звичайному цивільному порядку, не вимагаючи значного обсягу правничої роботи, а тому заявлений розмір витрат аж ніяк не може вважатись співмірним. Також до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать лише необхідні та фактично понесені витрати (ст. 133, 137 ЦПК). З наведеного можна зробити висновок, що до таких не можуть бути віднесені оплата за очікування ВКЗ, робота у нічний час або вихідні дні. Як висновок, заява адвоката Ніколенка С.А. від 30.01.2026 є повторною, подана з пропуском процесуального строку; не містить належних доказів фактичної сплати; обґрунтована нормативно непридатними документами; спрямована на безпідставне збільшення суми відшкодування. Щодо звинувачень у зловживанні представником відповідачів процесуальними правами. Так, заява представника позивача Ніколенка С.А. про нібито несвоєчасне подання представником відповідачів заперечень є безпідставною та не ґрунтується на вимогах процесуального закону. По-перше, згідно з електронними реквізитами, які відображені в підсистемі Електронний суд, заперечення представника відповідачів на заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі було сформовано через зазначену підсистему 28.01.2026, що підтверджується відповідною відміткою системи. Реєстрація такого документа судом відбулась технічною датою 29.01.2026, що пояснюється роботою серверів, але не свідчить про порушення строку, оскільки моментом подання електронного документа є дата його створення користувачем у системі, а не момент реєстрації його судом. По-друге, представник Вільхівської сільської військової адміністрації здійснює діяльність у м. Харкові - прифронтовому місті, де внаслідок частих ворожих обстрілів регулярно застосовуються аварійні відключення електроенергії та, як результат, обмеження доступу до стабільного інтернет-з`єднання. Умови воєнного стану об`єктивно ускладнюють подання процесуальних документів у точно визначений час, що також слід враховувати при оцінці добросовісності сторони. По-третє, представник відповідача одночасно бере участь у низці інших судових процесів, що підтверджує професійну завантаженість і не може тлумачитися як умисне зволікання чи прояв неповаги до суду. Усі документи подаються належно, у межах процесуальних строків і без мети затягування розгляду. Отже, твердження адвоката Ніколенка С.А. про нібито «нічне» чи «несвоєчасне» подання представником відповідача процесуальних документів є суто емоційними, не мають правового підґрунтя і не можуть вважатися доказом зловживання процесуальними правами з боку відповідачів.

05 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав клопотання про долучення доказів.

05 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав письмові правові обґрунтування щодо заяви про додаткове рішення з правничої допомоги в яких посилався на наступне. Відповідно до протоколу судових рішень, статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, додаткове рішення приймається для доповнення основного, а не для розгляду нового спору. Відтак викладені в запереченнях висновки відповідачів що вже було прийнято рішення що до розподілу судових витрат ні чим не обґрунтовано і навпаки протирічить вимогам ст. 270 ЦПК. З урахуванням засади розумності, підхід запропонований позивачем повністю розумний щодо стягнення витрат на правничу допомогу, які виникли під час розгляду справи за неявкою відповідачів до розгляду справи в суді не можуть розподілу пропорційно задоволеним вимогам, так як це навпаки вказує на не розумність рішення суду. Таким чином всі неявки до суду відповідачів, якими спричинено витрати у позивача на правничу допомогу, не повинні стягуватись пропорційно задоволеним вимогам, а навпаки повинні стягуватись в повному обсязі зі сторони яка винна, та фактично нанесла збитки у позивача які він не планував на розгляд справи в суді і які виникли виключно із за дій відповідачів утворивши не передбачені витрати на підготовку до розгляду справи участь в судових засіданнях які не відбулись. Відтак всі витрати позивача на правничу допомогу які виникли через незаконні дії відповідачів, неявкою до суду, надсилання відзивів і заперечень, документів після закінчення робочого часу і напередодні вихідних, змусили позивача нести витрати для захисту порушених прав і відповідно ці витрати повинні бути стягнути в повному обсязі. Не подання своєчасно заперечень проти заяви про додаткове рішення судь повинен оцінити критично як навмисне затягування судового процесу, і це викликало безумовні витрати у позивача на сплату за правничою допомогою. До суду надано докази реально витрачено часу і надано договір, додаткову угоду і акт/звіт виконаної роботи, які є належними доказами витрат на правничу допомогу. Суд не оцінює доцільність залучення адвоката, а лише співмірність заявлених витрат фактичним затратам часу у справі. Таким чином, суд не має повноважень ставити під сумнів сам факт користування правничою допомогою, ставити під сумнів укладений договір який було до суду надано з початку розгляду справи і відповідно відповідачі були обізнані про розцінки на витрати часу про які було домовленість між адвокатом Ніколенко С.А. і клієнтом ОСОБА_1 з посиланням на розцінки які встановлені рішенням колегії адвокатів Харківської області.

Представник ОСОБА_1 Ніколенко С.А. в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у заяві та запереченнях.

Представник відповідачів Вільхівської сільської ради, Комунального закладу «Вільхівський ліцей Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області», Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області Загурська А.В. у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, та оскільки доказів на підтвердження вказаної обставини не надала, суд за згодою представника позивача розглянув заяву про ухваленням додаткового рішення за відсутності представника відповідачів.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 р. у справі № 569/17386/18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача до поданої заяви долучено: акт виконаних робіт від 01.01.2026; акт виконаних робіт від 16.01.2026; акт виконаних робіт від 30.01.2026; додаткова угода № 2 до договору № 23-1/25 від 02.01.2026; скріншоти з ВКЗ та картки руху судового рішення; копія документу, викладеного іноземною мовою; копія довідки лікаря від 16.01.2026; копія квитанції про переказ коштів ОСОБА_6 ; скріншот руху коштів по картці ОСОБА_2 .

Проте, представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Ніколенком С.А. всупереч вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів у справі не було зроблено відповідну заяву про подання таких доказів. Матеріали справи докази виконання вказаних вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України не містять. При цьому, зазначення у позовній заяві попереднього орієнтованого розміру судових витрат не вважається виконанням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК.

Крім того, статтею 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Наведений перелік підстав, за яких може бути постановлене додаткове рішення визначений у ст. 270 ЦПК України, є вичерпним.

Відповідно до п. 20 роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі " додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК 2004 (ст. 270 ЦПК); воно не може змінити суті основного рішення або містити у собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Додаткове судове рішення є засобом усунення недоліків основного рішення, яким вирішено спір по суті позовних вимог за результатами судового розгляду справи, а не прийняття додаткових судових рішень.

Судом встановлено що рішенням суду від 25 грудня 2025 року по цивільній справі № 635/624/25 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Вільхівської сільської ради, Виконавчого комітету Вільхівської сільської ради, Комунального закладу «Вільхівський ліцей Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області», Вільхівська сільська військова адміністрація Харківського району Харківської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, про відшкодування моральної шкоди, треті особи: Керівник Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області Шмиголь Олександр Миколайович, Начальник відділу освіти, культури, молоді та спорту Вільхівської сільської ради Наталя Осавчук, Керівник Комунального закладу «Вільхівський ліцей Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області» ОСОБА_3 , стягнуто з Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10159,25 гривень.

Таким чином, рішенням суду від 25 грудня 2025 року у вказаній справі вирішено питання щодо судових витрат позивача та стягнуто з відповідача на користь позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи те, що рішенням суду від 25 грудня 2025 року розглянуто усі позовні вимоги позивачів, вирішено питання розподілу судових витрат, а також те, що позивачем та представником позивача не було дотримано умов для подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України, та до закінчення судових дебатів у справі не було зроблено відповідну заяву про подання таких доказів, тому відсутні підстави для додаткового стягнення витрат на правничу допомогу та прийняття додаткового рішення у справі.

Щодо заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про прийняття окремої ухвали про притягнення до дисциплінарної відповідальності представника відповідача суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

За наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню виявлених порушень.

Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає.

Згідно з ч. 5 ст. 262 ЦПК України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що "постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки і їхній діяльності під час вирішення спору".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року у справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що "при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком".

Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 755/15473/20.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для постановлення окремої ухвали.

На підставі викладеного, суд відмовляє ОСОБА_1 в задоволенні вимог про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні вимог про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Вільхівської сільської ради, Виконавчого комітету Вільхівської сільської ради, Комунального закладу «Вільхівський ліцей Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області», Вільхівська сільська військова адміністрація Харківського району Харківської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, про відшкодування моральної шкоди, треті особи: Керівник Вільхівської сільської військової адміністрації Харківського району Харківської області Шмиголь Олександр Миколайович, Начальник відділу освіти, культури, молоді та спорту Вільхівської сільської ради Наталя Осавчук, Керівник Комунального закладу «Вільхівський ліцей Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області» ОСОБА_3 повністю відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо така скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2026 року.

Суддя О.М. Пілюгіна