ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1034/26
У Х В А Л А

18 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду:

головуючого Полякова О.З.,

суддів Кухаря С.В.,

Подліянової Г.С.,

під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2026 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НД-58» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2026 року, зокрема, відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України; відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Однак, вказану апеляційну скаргу слід повернути скаржникові з огляду на таке.

Право на апеляційний перегляд справи, яке гарантовано Конституцією України, реалізується у порядку, передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду. У цьому переліку відсутня така ухвала, як ухвала про відмову у закритті провадження у справі.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у закритті провадження у справі не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору окремо від цього рішення. Тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду по суті спору.

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18), у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц (провадження № 14-62цс19). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 зроблено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 752/1016/17 зроблено висновок про те, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Для правильної оцінки ухвали місцевого суду як такої, що підлягає або не підлягає самостійному апеляційному оскарженню, потрібно встановити, чи перешкоджає така ухвала подальшому провадженню у справі та/або чи має особа, яка подає апеляційну скаргу, можливість відновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в справі № 757/47946/19-ц (провадження № 14-37цс23)).

Ухвала суду першої інстанції про відмову у закритті провадження у справі не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Проте ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, всупереч вимог ст. 353 ЦПК України, порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у закритті провадження у справі.

Таким чином, враховуючи положення процесуального законодавства та з огляду на судову практику, апеляційний суд приходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у закритті провадження у справі не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду, ухваленого по суті спору. Тобто, оскарження такої ухвали (надання на неї заперечення) в апеляційному порядку можливе лише разом з рішенням суду, яким спір вирішений по суті, у порядку ч. 2 ст. 353 ЦПК України.

За приписами ч. 2 ст. 353 ЦПК України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, апеляційна скарга згідно із п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Крім того, доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97" проти України" від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" № 3236/03).

Слід зазначити, що в цьому випадку повернення апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції жодним чином не порушує право скаржника на апеляційне оскарження судового рішення у справі, оскільки таке право лише відтерміновується до ухвалення остаточного судового рішення у справі.

За наведених обставин, апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою не може бути відкрите, а апеляційну скаргу, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 353, 357 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2026 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «НД-58» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: