Дата документу 18.03.2026Справа № 554/9672/21
Провадження № 2-з/554/24/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Полтава

Суддя Шевченківського районного суду міста Полтави В.М.Бугрій, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», ТОВ «ФК`Поліс», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , Полтавський обласний державний нотаріальний архів, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2026 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом: накласти арешт на нежитлове приміщення 1 по АДРЕСА_1 , загальною площею 931,6 кв. м. (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01).

Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Поліс (, країна реєстрації: Україна, адреса, 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд, 42-44, оф. 13В), державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним підрозділам та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб?єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державну реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів наступного нерухомого майна: нежитлового приміщення 1 загальною площею 931,6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Забронити Товариству з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Поліс (, країна реєстрації: Україна, адреса, 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд, 42-44, оф. 13В), державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб?єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, іншим підприємствам, установам та організаціям у будь-який спосіб відчужувати, передавати у користування (в тому числі укладати правочини, які в подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження) нерухоме майно - нежитлове приміщення 1 загальною площею 931,6 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майно 01).

В обґрунтуванні якої вказувала нові обставини, які виникли після вирішення попередньої заяви про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні попередньої заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції, а згодом і суд апеляційної інстанції, виходили, зокрема, з того, що у пов`язаній справі №554/8713/23 раніше вжиті заходи забезпечення позову щодо будівлі за адресою: АДРЕСА_1 формально залишалися чинними, оскільки питання про їх скасування не було вирішене судом у встановленому порядку. Саме з цієї підстави суди дійшли висновку про відсутність належно обґрунтованої необхідності повторного вжиття заходів забезпечення щодо того самого нерухомого майна. Однак після ухвалення зазначених судових рішень обставини істотно змінилися.

Ухвалою суду від 24.02.2026 року у справі №554/8713/23 заходи забезпечення позову щодо будівлі за адресою: АДРЕСА_1 були скасовані. Отже, на теперішній час ті обмеження, на наявність яких посилалися суди як на підставу для відмови у забезпеченні позову в даній справі, більше не існують.

Таким чином, саме та обставина, яка була покладена судами в основу попередньої відмови у вжитті заходів забезпечення позову, відпала. У зв`язку цим дане звернення не є повторним зверненням з тотожних підстав, а ґрунтується на нових обставинах, що виникли після постановлення ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

За відсутності чинних заходів забезпечення в іншій справі спірне нерухоме майно на даний час фактично залишилося без будь-яких судових обмежень щодо його відчуження чи подальшого переоформлення, що, з урахуванням характеру спору та поведінки відповідача, створює реальну загрозу ускладнення або неможливості ефективного захисту прав позивача та виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Реальна загроза відчуження 19.08.2024 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради Полтавської області Дмитренко Тетяною Іванівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №74649982 від 19.08.2024, яким вирішено провести державну реєстрацію прав за заявою; на виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 10.11.2023 по справі № 554/9012/16-ц (провадження № 22-ц/814/9/23); та відповідно до вимог абзацу частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повернути у стан, що існував до відповідної державної реєстрації прав шляхом державної реєстрації набуття таких речових прав.

На підставі рішення №74649982 державний реєстратор Дмитренко Т.І. внесла відомості №56326307 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - громадську будівлю за адресою АДРЕСА_2 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (). Оскаржуване рішення прийняте на виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 10.11.2023 по справі № 554/9012/16-ц (провадження № 22- ц/814/9/23) та відповідно до вимог абзацу 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

ТОВ «ФК «Поліс» звернулось до державного реєстратора для реєстраційної дії на підставі постанови Полтавського апеляційного суду від 10.11.2023 року справа №554/9012/16-ц якою відмовлено в позові позивачу.

Так, дана постанова не може породжувати правових наслідків та не має правового статусу для зміни або припинення права власності на нерухоме майно.

Отже, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення, державний реєстратор незаконно позбавив права власності співвласників майна за адресою: м. Полтава пр-кт Першотравневий 17-Б, що суперечить ч.3 ст. 41 Конституції України, оскільки право приватної власності є непорушним. Таким чином, вважає, що дії державного реєстратора Дмитренко Тетяни Іванівни та ТОВ «ФК «Поліс» є нічим іншим як рейдерське захоплення будівлі м. Полтава, пр-кт Першотравневий 17-Б та згідно чинного законодавства передбачає кримінальну відповідальність та скасування незаконного - протиправного рішення про державну реєстрацію.

За заявою ОСОБА_1 до правоохоронних органів відкрито кримінальне провадження. Витяг №0001619 з єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.10.2024 р. про вчинення кримінального правопорушення 19.08.2024 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради Дмитренко Т.І., зловживаючи своїми службовими повноваженнями, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі чого у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено відомості про Державну реєстрацію на нерухоме майно громадську будівлю за адресою АДРЕСА_3 за ТОВ «Фінансова компанія «Поліс», та припинення права власності за вказаним об`єктом нерухомості за гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , чим завдало матеріальної шкоди вказаним громадянам.

Таким чином, фактично між сторонами виник спір щодо об`єкту нерухомого майна.

Враховуючи наведені обставини та характер незаконних реєстраційних дій відповідача щодо спірного майна, існують обґрунтовані підстави вважати, що без вжиття заходів забезпечення позову спірне нерухоме майно може бути відчужене або переоформлене на користь третіх осіб, що у разі задоволення позову істотно ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Перевіривши заяву про забезпечення позову, матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити з наступних підстав.

Слід зазначити, що 19.08.2024 державним реєстратором Дмитренко Т.І. на виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 10.11.2023 у справі № 554/9012/16-ц було припинено право власності ОСОБА_4 та інших осіб і поновлено право власності на громадську будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Поліс».

При цьому ОСОБА_1 вважає таку реєстраційну дію незаконною та, разом з тим, зазначає про наявність нових обставин, а саме скасування заходів забезпечення позову у справі №554/8713/23, які на її думку, створюють передумови для можливого розпорядження таким майном ТОВ «ФК «Поліс» та, відповідно, можуть ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду.

Суд врахував, що на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Полтави від 24.02.2026 року зупинено у зв`язку з її апеляційним оскарженням, на підставі ч. 12 ст. 153 ЦПК України, а відтак заходи забезпечення, вжиті ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03.09.2024 року у справі № 554/8713/23 досі не скасовані та залишаються чинними.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03.09.2024 року у справі №554/8713/23 за клопотанням ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 було вжито заходи забезпечення позову.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 02.04.2025 року у вищевказаній справі змінено ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03.09.2024 року шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції постанови та резолютивної частини, якою заборонено ТОВ «ФК «Поліс» вчиняти дії з відчуження нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 24.02.2026 року у справі №554/8713/23 за клопотанням ОСОБА_1 було скасовано заходи забезпечення позову встановлені ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 03.09.2024 року по справі №554/8713/23.

04.03.2026 року ОСОБА_3 було подано до Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 24.02.2026 року.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, відчужити його тощо.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами(частина третя статті 150 ЦПК України).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо можливості вжиття таких заходів забезпечення позову як арешт чи заборона вчиняти певні дії у спорах немайнового характера, апеляційний суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року (справа №754/5683/22), згідно яких:

«37. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18).

38. Велика Палата Верховного Суду підтверджує сформульовані нею у справах №914/1570/20, № 381/4019/18 висновки та додатково зазначає таке.

39. До набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VIII) процесуальний закон передбачав, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

40. Після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: "Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом".

41. Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

42. Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

43. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

44. У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 1 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

45. Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

46. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

47. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

48. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.»

Накладення арешту обмежує виключно право розпорядження майном, але не позбавляє власника можливості володіти та користуватися ним, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову в цьому конкретному випадку слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-151 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», ТОВ «ФК`Поліс», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , Полтавський обласний державний нотаріальний архів, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.М.Бугрій