КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/92/25
Провадження № 2/488/252/26 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.03.2026 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Волошиній Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати його, ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати відповідний відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, записавши його батьком дитини.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві Миколаївської області народився малолітній ОСОБА_3 .

Матір дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у КНП ММР «Пологовий будинок №3» внаслідок ускладнень після пологів.

Після народження дитину з пологового будинку забрала бабуся (мати померлої) - ОСОБА_2 . На теперішній час дитина постійно проживає разом із бабусею та її чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дитини не перебував. При державній реєстрації народження дитині було присвоєно прізвище матері - « ОСОБА_5 », по батькові - « ОСОБА_6 ». Запис про батька дитини було здійснено органом ДРАЦС відповідно до приписів частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Позивач зазначає, що у зв`язку зі смертю матері дитини він позбавлений можливості визнати батьківство у позасудовому (добровільному) порядку шляхом подання спільної заяви до органів ДРАЦС.

При цьому він цілком переконаний у своєму біологічному батьківстві щодо ОСОБА_3 , виявляє щире бажання піклуватися про дитину та усвідомлює всі правові наслідки визнання батьківства.

Посилаючись на викладене, та зважаючи на відсутність іншої можливості в позасудовому порядку визначити батьківство, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися. Представник відповідачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій зазначив, що відповідачка позовні вимоги визнає. Крім того, представник просив суд залишити раніше заявлені клопотання без розгляду.

Представник третьої особи Корабельного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, на запит суду надіслав повний витяг з ДРАЦС та копію актового запису про народження № 48 від 10.02.2024 року складеного на гр. ОСОБА_3 .

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явилася, на запит суду повідомив, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.03.2024 № 493 малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини - сироти у зв`язку з тим, що одинока мати дитини, ОСОБА_4 померла. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.04.2024 № 728 над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено опіку - ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши зібрані по справі письмові докази, знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи із наступних підстав.

Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дитиною дитини.

У статті 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві народився ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії (а.с.41-43). Матір`ю дитини записана ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у КНП ММР «Пологовий будинок №3» внаслідок післяпологових ускладнень (а.с.88).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, запис про батька дитини проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері (а.с.42-43).

Таким чином, на момент розгляду справи юридично батьківство щодо дитини не встановлене.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Так, на обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на сукупність доказів, які у своїй взаємодії підтверджують походження дитини від нього. Позивач визнає дитину своєю.

Судом встановлено, що смерть матері дитини унеможливила подання спільної заяви про визнання батьківства до органів державної реєстрації актів цивільного стану, а також проведення судово-генетичної експертизи за її участю.

Крім того, родичі померлої матері дитини, зокрема відповідачка у справі, яка фактично здійснює догляд за дитиною, зазначила про відсутність будь-яких заперечень щодо встановлення батьківства позивача.

Зазначене свідчить про узгодженість позицій осіб, які беруть участь у вихованні дитини, та відповідність заявлених вимог її інтересам.

При цьому будь-які докази, які б ставили під сумнів походження дитини від позивача, у матеріалах справи відсутні.

Оцінивши подані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки їх задоволення сприятиме забезпеченню найкращих інтересів дитини.

Встановлення юридичного зв`язку між батьком та дитиною забезпечить дитині належний правовий статус, можливість реалізації права на соціальний захист, утримання та спадкування.

У рішенні від 19 березня 2019 року Європейський суд з прав людини у справі M. T. v. UKRAINE, № 950/17, § 23 - 24, ЄСПЛ вказав, що питання полягає не в діях держави, а в стверджуваній неналежності захисту національними судами приватного життя заявника у спорі між приватними сторонами. У справах такого типу має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення. Стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи. На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадках, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорували при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18 (провадження № 61-759св21).

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. №96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України однією з підстав для визначення походження дитини від батька є рішення суду.

Враховуючи викладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання (встановлення) батьківства та внесення змін до актових записів про народження дитини.

Доказів, які б спростовували висновки суду, судовим розглядом не здобуто.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Керуючись ст.ст. 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва.

Зобов`язати Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни в актовий запис №48 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 10 лютого 2024 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а саме внести відомості в графі про батька дитини, вказавши батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 , уродженця села Себине Новоодеського району Миколаївської області, змінити прізвище дитини - з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 », ім`я, по батькові, дату та місце народження дитини залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна інформація про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації - АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса:

АДРЕСА_3. Третя особа - Органу опіки та піклування, Код , адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Третя особа - Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , адреса: 54000, м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 340/2.

Суддя Л.І. Селіщева