Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2026 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Тептюка Є.П.

за участю секретаря Заруби Н.М.

представника позивача Єфремової І.В.

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,-

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача:

Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» звернулося до Черкаського районного суду Черкаської області через свого представника Єфремову І.В. з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № PL/22/2998 від 17.04.2020 року.

13.10.2025 року від представника позивача надійшла позовна заява в новій редакції згідно якої змінено коло відповідачів та предмет позову, зокрема, позивач звертається із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № PL/22/2998 від 17.04.2020 року в сумі 263 050,00 грн, яка складається: прострочена заборгованість за основним зобов`язанням 261 635,44 грн; прострочена заборгованість за процентами за період з 10.11.2020 року по 15.05.2023 року 65,70 грн; 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту за період 11.08.2020 року по 23.02.2022 року 1 348,86 грн. Також позивач просить стягнути судові витрати, що складаються з судового збору.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим що, 17.04.2020 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № PL/22/2998, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 280 000,00 грн на споживчі потреби.

Протягом дії кредитного договору відповідачкою було сплачено (погашено) кредит в розмірі 18 364,56 грн, проценти в розмірі 15,84 грн, нараховану комісію в розмірі 12 387,60 грн.

Проте відповідачка свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № PL/22/2998 від 17.04.2020 року не до кінця виконала належним чином, не сплатила кредит, нараховані відсотки, у зв`язку із чим у неї сформувалась заборгованість.

Стислий виклад відзиву:

Відповідачка у своєму відзиві заперечує проти позовних вимог в повному обсязі обґрунтовуючи це наступними підставами.

Сторона відповідача заперечує щодо застосування компенсаторних стягнень в порядку ст.625 ЦК України. Позивач вимагає стягнути із відповідачки 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 11.08.2020 по 23.02.2022 року. Згідно документу, який позивач вважає кредитним договором (відповідач не вважає його таким, що укладений), цей період охоплюється строком кредитування. Протягом строку кредитування/строку повернення позики застосовуються лише договірні відсотки на підставі регулятивної норми ст. 1048 ЦК України, оскільки цей час становить період «правомірного користування чужими грошима», натомість охоронна норма ст. 625 ЦК України застосовується після завершення строку кредитування/строку користування позикою.

Так, позовні вимоги ґрунтуються на думці позивача, про наявність укладеного між сторонами кредитного договору. Позиція відповідачки з цього приводу також є сталою і послідовною, спирається на те, що відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, (умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, шодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди).

Сторона відповідача наголошує, що в силу принципу пріоритету спеціальної норми над загальною, до правовідносин сторін щодо визначення істотних умов договору про споживчий кредиту слід застосовувати норму ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», у зв?язку із чим в силу ст. 638 ЦК України саме визначені в ній умови є такі, що визначені законом як істотні для такого виду договорів. Зазначена норма визначає 15 пунктів умов, які є істотними для договору про споживчий кредит. Недосягнення згоди в належній формі щодо хоча би частини із цих умов спричиняє статус договору як неукладеного.

Сторона відповідача нагадує, що в документі під назвою «договір про надання споживчого кредиту N? PL/22/2998» не дотримано наступні пункти ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону: в порушення пункту 7 не зазначено види забезпечення кредиту (хоча, як вбачається із матеріалів первинної позовної заяви, було укладено договори поруки); в порушення вимог пункту 9 не зазначена денна процентна ставка, її розрахунок; в порушення вимог пункту 10 не зазначено порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення. У вигляді графіка платежів. Таблиця обчислення орієнтовної загальної вартості кредиту вже самим формулюванням вказує на інформативний характер, тоді як зобов`язальний характер, з огляду на вказану норму закону, має саме графік платежів, який відсутній. За відсутності підпису відповідачки не можуть бути складовою договору також Умови надання споживчого кредитування; Правила надання банківських послуг.

Оскільки відповідачка вже сплатила позивачеві 30 768 грн., то подібні вимоги можуть бути заявлені до неї лише на суму, що не перевищує 249 232 грн. Водночас відповідачка наголошує, що в межах цієї справи стягнення навіть цієї суми коштів є неможливим. Адже підставою позову банк визначив наявність саме кредитної заборгованості, із чим не може погодитися сторона відповідача.

Зменшивши розмір позовних вимог, змінивши предмет позову шляхом звуження позовних вимог лише до одного відповідача, позивач усе одно не усунув першопричину заперечень ОСОБА_1 проти позову в цілому. Самостійне визначення судом до стягнення суми у 249 232 грн. в силу вище описаних аргументів є неприпустимим, адже відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому в задоволенні саме цього позову, навіть в його останній редакції, слід відмовити, що не перешкоджатиме банку звертатися в подальшому до суду за захистом своїх прав у належний спосіб та з належних підстав.

Стислий виклад відповіді на відзив:

Позивач абсолютно переконаний, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, а матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог. Позивач категорично не погоджується з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву.

Окрім того, що відзив ґрунтується на неправильному розумінні суті спору, а також містить очевидні спроби ввести суд в оману, доводи відповідача суперечать фактичним обставинам справи.

Представник позивача звертає увагу суду, що відповідач не заперечує проти того, що вона отримала кредитні кошти згідно Договору про надання споживчого кредиту № PL/22/2998 від 17.04.2020 р. Слід зазначити, що інших підстав безготівкового перерахування відповідачу грошових коштів в розмірі 280 000,00 грн на рахунок зазначений в п. 1.5. Кредитного договору у Позивача не було. Отримавши кредитні кошти 17.04.2020 року одразу після укладення кредитного договору, відповідачка не заявила жодних заперечень з приводу правових підстав від отримання та призначення платежу.

Відповідачка отримала кредитні кошти та 23.06.2020 року, 10.11.2020 року частково повертала тіло кредиту, сплачувала проценти та комісію, що доводиться наявними в матеріалах справи виписками по особовому рахунку та квитанціями.

Отже, своїми подальшими діями відповідачка фактично підтвердила укладення договору, отримання кредитних коштів та виникнення зобов`язань перед позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 погодила умови Кредитного договору, уклала 17.04.2020 р. Договір про надання споживчого кредиту №PL/22/2998; 23.06.2020 р., 10.11.2020 р. частково погашала кредитну заборгованість; 05.01.2021 року зверталася до Банку із заявою про зниження відсоткової ставки за Кредитним договором, а вже 28.10.2025 року стверджує про не укладення Договору про надання споживчого кредиту №PL/22/2998 від 17.04.2020 р. називаючи Кредитний договір «документом під назвою договір про надання споживчого кредиту», намагаючись уникнути відповідальності за порушення кредитних зобов`язань.

Позивач звертає увагу суду, що відповідач не повернула позивачу тіло кредиту в розмірі 261 635,44 грн та судячи зі змісту відзиву і не збирається це робити в добровільному порядку. Як зазначалося раніше позивачем, відповідач відмовилася від досудової пропозиції банку сплатити тіло кредиту. В порушення принципу процесуальної економії, відповідач безпідставно зазначає про те, що банк має звернутися до суду з іншим позовом. Підписання Кредитного договору означає погодження Умов надання споживчих кредитів, що містяться в матеріалах справи. Інших Умов Відповідач не надав, а в Банку не існувало інших Умов окрім тих, що додано до позовної заяви.

Згідно п. 2.6. Кредитного договору Позичальник підтверджує, що перед укладанням цього Договору Банк ознайомив його з Умовами, з переліком необхідних документів, Тарифами, Позичальник згоден із ними та приймає їх як обов`язкові для виконання.

Отже, договір про надання споживчого кредиту № PL/22/2998 від 23.06.2020 р. є належним чином укладеним між позивачем та відповідачем, що підтверджується наявними у справі доказами. Твердження відповідача про протилежне свідчать про його недобросовісну поведінку та спрямовані на уникнення виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте були неодноразово належним чином повідомлені, причини неявки суду не відомі. Представник позивача в судовому засіданні не заперечували проти розгляду справи за їх відсутності.

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі:

13.08.2025 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

28.08.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Грачова Т.Г. надійшла заява про забезпечення позову.

29.08.2025 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області у заяві про забезпечення позову відмовлено.

08.09.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Грачова Т.Г. надійшов відзив на позовну заяву.

12.09.2025 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву.

15.09.2025 року від представника позивача надійшла заява про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

23.09.2025 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про перенесення слухання справи.

24.09.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2

24.09.2025 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Грачова Т.Г. надійшла заява про витребування доказів у позивача.

24.09.2025 року судом в судовому засіданні задоволені вищевказані клопотання.

13.10.2025 року від представника позивача надійшла заява про часткове залишення позову без розгляду в частині позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Також додано позовну заяву в новій редакції.

20.10.2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Давигори С.А. надійшла заява про вступ у справу, у зв`язку із чим просила відкласти підготовче судове засідання та надати можливість ознайомитись із матеріалами справи.

21.10.2025 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області задоволено заяву представника позивача та позовні вимоги в частині вимог до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишено без розгляду.

29.10.2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Давигори С.А. надійшов відзив на позовну заяву.

17.11.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд підготовчого судового засідання без її участі.

11.12.2025 року від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо відзиву.

11.02.2026 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Давигори С.А. надійшла заява про розгляд підготовчого судового засідання без їх участі.

11.02.2026 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду.

Встановлені судом обставини:

17.04.2020 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № PL/22/2998 в паперовому вигляді із особистим підписом ОСОБА_1 .

Згідно із умовами договору ОСОБА_1 надано кредит на наступних умовах: тип кредиту кредит; валюта гривня; сума кредиту 280 000,00 грн; цільове використання кредиту споживчі потреби; спосіб надання кредиту шляхом безготівкового перерахування на рахунок № НОМЕР_1 *7401; строк на який надається 63 місяці, тобто із 17.04.2020 року по 17.07.2025 року; тип процентної ставки фіксована; процентна ставка - 0,01 % річних; щомісячна комісія 2.19%; термін погашення кредиту та процентів за користування кредитом визначено Таблицею обчислення орієнтовної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту 672 526, 74 грн.

17.04.2020 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № PL/22/2998 та 17.04.2020 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» між ОСОБА_3 було укладено договір поруки № PL/22/2998 та 17.04.2020 року.

Однак, суд не бере до уваги дані докази, оскільки позовні вимоги в цій частині було залишено без розгляду.

Згідно виписки по особовому рахунку за 17.04.2020 року вбачається зарахування на рахунок ОСОБА_1 суми в розмірі 280 000,00 грн. Тобто позивач свої зобов`язання виконав належним чином та перерахував відповідачці кредитні кошти.

Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідачка здійснила часткову сплату (погашення) на виконання умов кредитного договору, а саме кредиту в розмірі 18 364,56 грн, проценти в розмірі 15,84 грн, комісію 12 387,60 грн, що разом становить 30 768,00 грн.

Згідно копії заяви ОСОБА_1 наданою позивачем, відповідачка зверталась до банку у зв`язку із складним фінансовим станом, відсутністю доходів від підприємницької діяльності та дебіторською заборгованістю, просила розглянути можливість зниження відсоткової ставки та зменшення щомісячного платежу відповідно до укладеного договору.

Тобто виходячи із вищевикладеного, а також враховуючи часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту, проте не виконала належним чином умови договору, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

Відповідачка свої зобов`язання по договору не виконала та згідно розрахунку в неї виникла заборгованість станом на 28.07.2025 року в загальному розмірі 263 050,00 грн, що складається із прострочена заборгованість за основним зобов`язанням 261 635,44 грн; прострочена заборгованість за процентами за період з 10.11.2020 року по 15.05.2023 року 65,70 грн; 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту за період 11.08.2020 року по 23.02.2022 року 1 348,86 грн.

Норми права, що підлягають застосуванню:

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл .71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Відповідно до вимог статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи:

Дослідивши всі матеріали справи, судом встановлено, що 17.04.2020 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № PL/22/2998 в паперовому вигляді із особистим підписом.

Згідно із доказами відповідачці було надано кредит на її рахунок у розмірі 280 000,00 грн. Відповідачка здійснила часткову сплату (погашення) на виконання умов кредитного договору, а саме кредиту в розмірі 18 364,56 грн, проценти в розмірі 15,84 грн, комісію 12 387,60 грн, що разом становить 30 768,00 грн, чим вчинила конклюдентні дії відносно кредитного договору. Також відповідачка у своєму відзиві не заперечує факту отримання коштів.

Відповідачка заперечувала саме факт укладення договору із позивачем, проте після отримання коштів вона не зверталась до позивача із запереченнями, також вона не зверталась до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталась із заявою до банку про можливість зниження відсоткової ставки та зменшення щомісячного платежу відповідно до укладеного договору, чим вчиняла дії щодо визнання умов договору.

Тому виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо правомірності укладення кредитного договору № PL/22/2998 віл 17.04.2020 року.

Відповідачка не надала даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

А тому на думку суду, позивач правомірно нарахував відсотки за користування кредитом, що становили 65,70 грн та три відсотки річних за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 1 348,86 грн.

Оскільки, на день розгляду справи, відповідачкою не надано доказів про виконання свого зобов`язання в частині сплати заборгованості за договорами, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати:

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 228063 від 07.08.2025 року про сплату судового збору в сумі 7 402,71 грн.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 3 945,75 грн (263 050 * 1,5% = 3945,75).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» (, місцезнаходження: 04119, вул. Юрія Іллєнка, 83-Д, м. Київ) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №PL/22/2998 від 17.04.2020 р. станом на 28.07.2025 в розмірі 263 050,00 грн, що включає в себе: прострочену заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 261 635,44 грн; прострочену заборгованість за процентами за період з 10.11.2020 р. по 15.05.2023 р. (включно) в розмірі 65,70 грн; 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 11.08.2020 р. по 23.02.2022 р. в розмірі 1 348,86 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» (, місцезнаходження: 04119, вул. Юрія Іллєнка, 83-Д, м. Київ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 945,75 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття по станови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Повний текст рішення виготовлено 23 березня 2026 року.

Суддя: Є. П. Тептюк