УХВАЛА

23 березня 2026 року

м. Київ

справа № 610/4402/24

провадження № 61-3713ск26

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» про стягнення заборгованості та розірвання договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив: стягнути з відповідача заборгованість за договорами оренди земельної ділянки від 25 липня 2011 року та від 22 квітня 2009 року зі сплати орендної плати у розмірі 45 812,40 грн; розірвати договір оренди земельної ділянки від 25 липня 2011 року (з урахуванням додаткової угоди від 24 жовтня 2014 року) на земельну ділянку, площею 5,0147 га, кадастровий номер :02:000:0217; розірвати договір оренди земельної ділянки від 22 квітня 2009 року (з урахуванням додаткової угоди від 24 жовтня 2014 року) на земельну ділянку, площею 4,9998 га, кадастровий номер :02:000:0218.

У грудні 2024 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з ТОВ «Інвестиційна аграрна компанія «БАЛІНВЕСТ» заборгованість:

- за договором оренди земельної ділянки від 25 липня 2011 року зі сплати орендної плати за 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік у розмірі 34 975,07 грн; за договором оренди земельної ділянки від 22 квітня 2009 року зі сплати орендної плати за 2022 рік та 2023 рік у розмірі 22 907,27 грн, а всього 57 882,34 грн;

- розірвати договір оренди земельної ділянки від 25 липня 2011 року, з урахуванням додаткової угоди від 24 жовтня 2014 року до договору оренди земельної ділянки від 25 липня 2011 року, на земельну ділянку площею 5,0147 га, кадастровий номер :02:000:0217;

- розірвати договір оренди земельної ділянки від 22 квітня 2009 року, з урахуванням додаткової угоди від 24 жовтня 2014 року до договору оренди земельної ділянки від 22 квітня 2009 року, на земельну ділянку площею 4,9998 га, кадастровий номер :02:000:0218.

Балаклійський районний суд Харківської області рішенням від 08 квітня 2025 року позов задовольнив частково.

Стягнув з ТОВ «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 25 липня 2011 року (кадастровий номер :02:000:0217) зі сплати орендної плати у розмірі 14 643,44 грн, за договором оренди земельної ділянки від 22 квітня 2009 року (кадастровий номер :02:000:0218) зі сплати орендної плати у розмірі 8 418,20 грн, а всього 23 061,64 грн.

Розірвав договір оренди земельної ділянки від 25 липня 2011 року, з урахуванням додаткової угоди від 24 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на земельну ділянку, площею 5,0147 га, кадастровий номер :02:000:0217.

В іншій частині позову відмовив.

Стягнув з ТОВ «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 693,77 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 781,07 грн.

Харківський апеляційний суд постановою від 12 лютого 2026 року апеляційну скаргу ТОВ «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» задовольнив.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 08 квітня 2025 року в частині розірвання договору оренди від 25 липня 2011 року скасував та у задоволенні позову в цій частині відмовив.

Рішення суду в частині стягнення орендної плати змінив.

Стягнув з ТОВ «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди від 25 липня 2011 року за 2023-2024 роки у розмірі у розмірі 11 519,94 грн.

Стягнув з ТОВ «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди від 22 квітня 2009 року за 2023 рік у розмірі у розмірі 5 924,47 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» судовий збір в розмірі 363,36 грн.

20 березня 2026 року Турка-Романюк А. С., яка діє від імені ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року у вказаній справі.

Вивчивши касаційну скарну та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріпленоперехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про розірвання договору найму (оренди) ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Предметом позову у цій справі є вимоги про розірвання договорів оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати за землю.

Таким чином, ціна позову у цій справі у частині вимог:

- про розірвання договорів оренди земельних ділянок складає 20 959,17 грн (3 593,13 грн (5 % від грошової нормативної оцінки земельної ділянки, що становить 71 862,53 грн) х 3 роки + 3 393,26 (5 % від грошової нормативної оцінки земельної ділянки, що становить 67865,20 грн) х 3 роки);

- про стягнення заборгованості з орендної плати становить 57 882,34 грн.

Отже, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2026 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн х 250 = 832 000,00 грн).

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове для нього значення.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове для нього значення не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Таким чином, обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 20 лютого 2026 року у справі № 610/4630/24, від 06 лютого 2026 року у справі № 610/4820/24, від 06 лютого 2026 року у справі № 610/4398/24, від 02 лютого 2026 року у справі № 610/4406/24.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» про стягнення заборгованості та розірвання договору оренди земельної ділянки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров