Справа № 561/171/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року с-ще Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:

судді Світличного Р.В.,

за участю секретаря Савич Ж.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в с-щі Зарічне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Зарічненської селищної ради про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

На обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з 03 лютого 2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружні відносини з відповідачкою фактично розірвані, мають різні погляди на життя, подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, примирення вважає неможливим, шлюб просить розірвати, неповнолітнього сина ОСОБА_5 залишити проживати з ним, а сина ОСОБА_6 проживати з матір`ю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пред`явлений позов підтримав, суду показав, що з відповідачкою однією сім`єю не проживає. Самостійно доглядає сина ОСОБА_5 .

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила залишити з нею на проживанні неповнолітнього сина ОСОБА_6 .

В судовому засідані малолітній син ОСОБА_5 просив залишити проживати його з батьком, а неповнолітній син ОСОБА_6 , висловив бажання продовжити проживати з матір`ю ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що 03 лютого 2023 року Зарічненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 10, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 03 лютого 2023 року (а.с.5).

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується дослідженими копіями свідоцтв про народження (а.с.11,12).

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін суд приходить до висновку про те, що подальше їх спільне життя та збереження сім`ї є неможливим, і таким, що суперечить інтересам позивачки, а відтак позов у цій частині слід задовольнити.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятоюстатті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Верховний Суд у свій постанові №712/11527/17 від 23.12.2020 року звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно рішення органу опіки і піклування виконавчого комітету Зарічненської селищної ради від 20 березня 2026 року про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено, що з урахуванням рівних прав і обов`язків матері та батька, на підставі обстження умов проживання, провівши бесіди з батьками та дитиною, з метою недопущення порушення прав та інтересів дитини, орган опіки і піклування виконавчого комітету Зарічненської селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання, виховання та утриманні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Висновок органу опіки та піклування є мотивований, обґрунтований, винесений на підставі відомостей та документів, які стосуються справи, а тому приймається судом як належний доказ місця проживання малолітніх дітей.

У постанові від 17.10.2018 року у справі №402/428/16-ц Велика Палата Верхового Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей та враховуючи тривалість проживання дитини за адресою разом з батьком, його прихильність до батька, забезпечення сталості його соціальних зв`язків з батьком та у соціумі вцілому, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання, розвитку та навчання, а також відсутність обставин, які можуть негативно впливати на виховання дитини та розвиток, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з ним підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

З огляду на викладене, суд зазначає, що у спірних правовідносинах якнайкращим інтересам дитини відповідатиме те, що неповнолітній ОСОБА_3 залишиться проживати з батьком, у звичному для нього середовищі, оскільки місце перебування його матері ОСОБА_2 мінливе.

Крім того, суд зазначає, що залишення неповнолітнього сина проживати з батьком не можна тлумачити, як наявність у батька переваги перед матір`ю, оскільки мати дитини у такому випадку не обмежена у своєму праві на спілкування з сином.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 , а також створення останнім належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, присудивши на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.1).

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 142, 281-283, 263 265, 274 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 03 лютого 2023 року Зарічненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вараському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 10, розірвати.

Після розірвання шлюбу неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати із матір`ю ОСОБА_2 на її самомстійному утриманні та вихованні, а неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на самостійному його утриманні та вихованні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя: Р.В. Світличний