УХВАЛА

11 березня 2026 року

м. Київ

справа № 477/614/21

провадження № 61-15009ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області на постанову Миколаївського апеляційного суду

від 27 травня 2025 року у справі за позовом керівника Миколаївської обласної прокуратури в інтересах Миколаївської районної військової адміністрації, Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

до Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення про припинення права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року керівник Миколаївської обласної прокуратури в інтересах Миколаївської районної державної адміністрації (далі - Миколаївська РДА), правонаступником якої є Миколаївська районна військова адміністрація (далі - Миколаївська РВА), Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - ДСГП «Ліси України») звернувся до суду з позовом

до Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, ОСОБА_1 , в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Мішково-Погорілівської сільської ради від 15 жовтня 2019 року № 5 у частині затвердження проекту землеустрою

та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :07:000:0104, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд на

АДРЕСА_1

з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Кабінету Міністрів України з правом постійного користування ДП «Миколаївське лісове господарство» земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер :07:000:0104, на АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 лютого

2025 року відмовлено у задоволенні позову. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 травня

2021 року, скасовано.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2025 року рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов задоволено частково.

Визнано незаконним рішення Мішково-Погорілівської сільської ради сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 5 від 15 жовтня 2019 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :07:000:0104, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель

і споруд на АДРЕСА_1 .

Повернуто у власність держави в особі Миколаївської РВА земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер :07:000:0104, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 .

У позові керівника Миколаївської обласної прокуратури в інтересах Миколаївської РВА до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

27 червня 2025 року Мішково-Погорілівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, через підсистему «Електронний Суд», подала вперше

до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2025 року продовжено Мішково-Погорілівській сільській раді Вітовського району Миколаївської області строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2025 року касаційну скаргу Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області

на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2025 року у справі № 477/614/21 визнано неподаною та повернуто скаржнику.

04 листопада 2025 року Мішково-Погорілівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, через підсистему «Електронний суд», вдруге звернулася

до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2025 року та надати докази сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2025 року касаційну скаргу Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області

на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявнику у зв`язку з частковим виконанням вимог ухвали суду від 07 листопада 2025 року.

28 листопада 2025 року Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, через підсистему «Електронний суд», втретє подала

до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2025 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2025 року, касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано звернутися до суду касаційної інстанції

із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, через підсистему «Електронний суд», направила заяву про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Миколаївського апеляційного суду

від 27 травня 2025 року.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій

статті 394 цього Кодексу.

Суд наголошує, що попереднє подання касаційних скарг не перериває

та не зупиняє перебігу процесуального строку на касаційне оскарження, визначеного статтею 390 ЦПК України, а звернення з касаційними скаргами

та їх повернення не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження.

Касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами

для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Виключно наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права оскарження судових рішень у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Варто зауважити, що представником заявника двічі вчинялися дії щодо подання касаційних скарг на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2025 року, натомість саме ним не було дотримано вимог статті 392 ЦПК України, що як наслідок стало підставою для повернення попередньо поданих касаційних скарг.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено 27 травня 2025 року, а касаційну скаргу до суду касаційної інстанції вперше було подано в межах строку на касаційне оскарження, однак ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2025 року суд скаргу повернув заявнику на підставі частини другої статті 393 ЦПК України, при цьому вдруге подану касаційну скаргу також було повернено, оскільки заявником частково було усунуто вимоги ухвали суду про залишення повторної касаційної скарги без руху, які стали підставою для повернення попередньо поданої касаційної скарги.

Водночас в ухвалі від 19 грудня 2025 року касаційний суд звернув увагу, що при повторному поданні касаційної скарги заявник не дотримався вимог процесуального закону, тому представником заявника не доведено умов,

за наявності яких строк на касаційне оскарження у разі повторного подання касаційної скарги може бути поновлено.

У постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 Верховний Суд дійшов висновку, що невиконання заявником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого

і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного

і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Пунктом 6 частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (стаття 44 ЦПК України).

Під час вирішення питання про долю касаційної скарги, яка подана з порушенням строку на касаційне оскарження, необхідно враховувати, що абзац 2 частини третьої статті 393 ЦПК України в контексті пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачає необхідність відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки виключає можливість відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для поновлення строку подання скарги.

Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати

на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка і Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34).

Касаційний суд зазначає, що безпідставне поновлення строку на оскарження судових рішень, що набрали законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи викладене, касаційний суд визнає зазначені представником заявника підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки представником Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням підстав, які визнані касаційним судом неповажними, це є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області

на постанову Миколаївського апеляційного суду від 27 травня 2025 року у справі за позовом керівника Миколаївської обласної прокуратури в інтересах Миколаївської районної військової адміністрації, Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» до Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення про припинення права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська