Справа № 509/5411/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Пронози І.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 509/5411/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна, та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», про поновлення строку на прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2024 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про поновлення строку на прийняття спадщини, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс Аллою Борисівною відкрито спадкову справу № 6/2023. Спадкоємцями за померлим є: ОСОБА_2 дружина померлого, яка звернулась за прийняттям спадщини; ОСОБА_1 дочка померлого (позивач); ОСОБА_4 дочка померлого, яка за прийняттям спадщини не зверталась. Позивач мала звернутися до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті батька до 24 серпня 2023 року. Проте, зважаючи на оголошений з 24 лютого 2022 року в країні воєнний стан, активні бойові дії та обстріли країни, території м. Одеса, позивач була вимушена тимчасово переїхати до більш безпечного місця проживання до Львівської області, а відтак з об`єктивних причин була позбавлена можливості звернутися до нотаріуса у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини. Позивач лише у березні 2024 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька. Проте, нотаріус відмовила позивачу у залученні її до кола спадкоємців по спадщині за померлим батьком (лист відмова №63/02-14 від 14.03.2024 року). Після цього, позивач звернулась до ОСОБА_2 з проханням надати письмову згоду на поновлення строку на прийняття спадщини. Проте, відповідач відмовила в наданні позивачу письмової згоди в прийнятті спадщини за померлим батьком. З вищевикладених підстав позивачка просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні, витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алли Борисівни належним чином завірену копію спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

15.11.2024 року в інтересах ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» до суду звернувся представник ОСОБА_5 з заявою про вступ до справи як третьої особи, в загальному зазначивши, що за життя ОСОБА_3 здійснив ряд протиправних дій, направлених на утруднення повернення нежитлового приміщення законному власнику в особі ТОВ «ГК «ГБР», а тому у випадку задоволення цього позову ОСОБА_1 зможе використати судове рішення для обґрунтування порушення її прав судовими рішеннями, в яких приймала участь ОСОБА_2 , як правонаступник покійного ОСОБА_3 . Судове рішення у цій справі може вплинути на права та обов`язки ТОВ «ГК «ГБР» як власника спірного нежитлового приміщення, яке як вважає позивач належить до спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_3

25.11.2024 року до суду від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алли Борисівни надійшла копія спадкової справи померлого ОСОБА_3 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.02.2025 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення».

14.05.2025 року третя особа яка, не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, вирішення справи покладає на розгляд суду.

03.06.2025 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд даної справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечує.

03.06.2025 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» подав до суду заяву про розгляд даної справи за його відсутності, проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечує.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.06.2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату та час розгляду справи. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату та час розгляду справи, заяв та клопотань до суду не надсилала, відзиву на позовну заяву також не подано.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату та час розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ТОВ «Група компаній «Глобальні бізнес рішення» в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату та час розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається в позові, як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.08.2022 року ОСОБА_3 склав заповіт наступного змісту: «Я, ОСОБА_3 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Чухово Логотинського району Брестської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що дію добровільно та перебуваю при здоровому глузді та ясній пам`яті, володію українською мовою та розумію значення своїх дій, на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: - все моє майно (в тому числі рухоме, нерухоме, майнові права, грошові кошти та інше), яке на день моєї смерті буде мені належати, яким би воно не було та де б воно не знаходилось, я заповідаю ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зміст статті 1241, 1307 Цивільного кодексу України нотаріусом мені роз`яснено».

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

13.03.2023 року ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Брандіс Аллі Борисівні заяву про прийняття спадщини за заповітом, що залишилася після смерті її чоловіка ОСОБА_3 .

13.03.2023 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна за заявою дружини померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 відкрила спадкову справу № 6/2023.

19.10.2023 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з: автомобілю, типу легковий сєдан, марка MAZDA моделі 626, 1999 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого МРЕВ-1 ДАІ ГУ-УМВС України в Одеській області 23 листопада 2004 року, що належав спадкодавцю на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , виданого МРЕВ-1 ДАІ ГУ-УМВС України в Одеській області 23 листопада 2004 року.

13.03.2024 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Брандіс Аллі Борисівні заяву про прийняття спадщини за законом, що залишилася після смерті її батька ОСОБА_3 .

Листом від 14.03.2024 року № 63/02-14 «Щодо відмови у праві спадкування за законом» приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна повідомила ОСОБА_1 , що «під час відкриття спадкової справи до майна спадкодавця за даними спадкового реєстру виявлено заповіт, згідно з яким померлий все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, що буде належати йому за законом на день його смерті, а також все те, на що він матиме право за законом, заповів не на Вашу користь, а не користь іншої особи. Право на спадкування за законом у разі наявності заповіту на все майно не виникає, а частка померлого спадкоємця буде успадкована іншими спадкоємцями за заповітом. Із поданих Вами документів Ви не відноситеся до спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку згідно статті 1241 Цивільного кодексу України.».

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша, друга статті 5 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібну правову позицію сформульовано, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 та інших.

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто, цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 155).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Зі змісту статті 1223 ЦК України вбачається, що спадкування за законом має місце тоді, коли не існує заповіту.

Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 464/1479/17 (провадження № 61-11334св19), від 26 жовтня 2020 року у справі № 132/3826/18 (провадження 61-6026св19) зазначив, що посилання у частині другій статті 1223 ЦК України на те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування у разі неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом необхідно розуміти як таке, що належить цим особам у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття усіма спадкоємцями за заповітом і за умови, що заповіт складено на усе майно. Отже, за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття усіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги.

Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 505/496/17 (провадження № 61-12770св22) зазначив, що за змістом загальних положень спадкового права спадкування за законом має місце тоді, коли і оскільки не існує заповіту. Тобто, якщо фізична особа не залишила заповіту, або заповіт виявився недійсним, або відсутні умови, які зазначені у заповіті з умовою, або спадкоємці за заповітом не прийняли спадщину, або фізична особа розпорядилася лише частиною свого майна настає спадкування за законом.

Верховний Суд у постановах від 25 січня 2023 року у справі № 530/1238/19 (провадження № 61-2789св21), від 07 грудня 2022 року у справі № 456/2380/19 (провадження № 61-9259св22), від 27 вересня 2022 року у справі № 143/1486/19 (провадження № 61-16570св21) зазначив, що спадкування за законом має місце лише у разі, коли воно не змінено заповітом спадкодавця. Так, відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя склав заповіт, яким все своє майно (в тому числі рухоме, нерухоме, майнові права, грошові кошти та інше), яке на день його смерті буде йому належати, яким би воно не було та де б воно не знаходилось, заповів ОСОБА_2 .

Складений ОСОБА_3 заповіт є чинним і в судовому порядку недійсним не визнавався. ОСОБА_2 прийняла спадщину і отримала свідоцтво про право на спадщину. ОСОБА_1 не належить до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Окремо суд відзначає, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії не з підстав пропуску строку для прийняття спадщини, а у зв`язку з наявністю заповіту, відповідно до якого спадкодавець заповів усе належне йому на день смерті майно іншій особі.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що задоволення вимоги позивачки про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини об`єктивно не здатне призвести до набуття нею спадкових прав. Отже, обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав не відповідає критерію ефективності, що є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові.

Щодо поважності причин пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини суд зазначає наступне:

Позивачка в обґрунтування поважності пропуску строку для прийняття спадщини посилається на оголошений з 24 лютого 2022 року в країні воєнний стан, активні бойові дії та обстріли країни, території м. Одеса, у зв`язку з чим вона була вимушена тимчасово переїхати до більш безпечного місця проживання до Львівської області, а відтак з об`єктивних причин була позбавлена можливості звернутися до нотаріуса у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини.

Суд вважає, що обставини, на які посилається позивачка, не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини з таких підстав.

У частині першій статті 1270 ЦК України вказано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 209 «Деякі питання державної реєстрації в умовах воєнного стану та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164» вказану постанову («Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану») доповнено, зокрема, пунктом 3 про те, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 був змінений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719, де вказано, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 травня 2023 року № 469.

Отже, з 25 червня 2022 року строк для прийняття спадщини, передбачений частиною першою статті 1270 ЦК України, продовжено з шести до десяти місяців із дня відкриття спадщини.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому з урахуванням змін в законодавстві стосовно обрахунку строку на прийняття спадщини (в тому числі зупинення перебігу цього строку) ОСОБА_1 мала звернутися із заявою про прийняття спадщини до 24 серпня 2023 року (шість місяців з 24 жовтня 2022 року + чотири місяці), а звернулася 13 березня 2024 року.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 351/2403/17 (провадження № 61-21751св18) зазначено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Вказані висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2022 року у справі № 143/1486/19 (провадження № 61-16570св21).

Позивачка зазначила, що в період строку прийняття спадщини вона проживала у Львівській області і була позбавлена можливості звернутися до нотаріуса у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини.

З цього приводу суд зазначає, що попри війну в Україні, на підконтрольній території, в тому числі й у Львівській та Одеській областях, місті Одесі, з 24 лютого 2022 року продовжують діяти всі державні органи та інші органи, яким делеговані функції державних органів, в тому числі державні та приватні нотаріуси.

Крім того, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно наказу від 19 березня 2024 року № 77) затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі - Перелік).

Відповідно до Переліку в період з 24 жовтня 2022 року до 24 серпня 2023 року вся територія Львівської області та місто Одеса не входили до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією

Водночас відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.

Згідно з підпунктами 3.3-3.5 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу в письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.

Тобто, позивачка мала можливість подати заяву про прийняття спадщини (особисто або за допомогою поштового зв`язку) до будь-якого нотаріуса України на території, де не велися активні бойові дії.

Проте позивачка в період з 24 жовтня 2022 року до 24 серпня 2023 року не вчинила жодних дій щодо прийняття спадщини, що залишилася після смерті її батька.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачкою не наведено непереборних обставин, які перешкоджали б їй самостійно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або надіслати таку заяву поштою на адресу нотаріальної контори відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Наведені позивачкою причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України можуть визнаватися поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачкою не доведено поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, які б давали підстави для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору не стягуються і покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7, 13, 17-18, 109, 131, 137, 141, 211 ,223, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Брандіс Алла Борисівна, та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Глобальні бізнес рішення», про поновлення строку на прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: Є.М. Панасенко