Справа № 2-296/2011
Провадження № 4-с/345/1/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області:

в складі головуючого-судді: Мигович О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

скаржника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи

АТ КБ «Приват банк» Ізмайлова В.Г.

представників Калуського відділу ДВС

у Калуському районі Івано-Франківської області

Західного міжрегіонального управління

Міністерства юстиції України Романюка О.В., Лисенчук О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Калуші скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство комерційний банк «Приват банк», Калуський відділ ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання скасувати арешти нерухомого майна, суд,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, яку обґрунтовує наступним. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.11.2025 скаржнику стало відомо про те, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 28234451 від 22.08.2011 Районним відділом ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції (правонаступником якого є Калуський ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) накладено арешт на все належне йому нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження: 11528208). Також згідно вказаної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.11.2025 заявнику стало відомо про те, що згідно постанови від 07.09.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 29028608 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, накладено арешт на все належне йому нерухоме майно в межах суми 4 029 452,34 грн. Зазначена сума була стягнута з нього згідно рішення Калуського міськрайонного суду від 23.02.2011 року у справі № 2-296/11. Виконавчий документ у скаржника відсутній, оскільки він є боржником, а не стягувачем.

На даний час в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня інформація щодо вказаних виконавчих проваджень, тобто це вказує на те, що вказані виконавчі провадження є завершеними, а виконавчий лист повернуто стягувачу. Вважаючи, що у зв`язку із завершенням вказаних виконавчих проваджень накладені у цих провадженнях арешти його нерухомого майна на даний час втратили свою актуальність та підлягають до скасування, заявник звернувся із заявами 17.11.2025 та 12.11.2025 до обох Органів ДВС про скасування арештів.

Скаржник ОСОБА_1 зазначає, що судове рішення, на виконання якого накладався арешт на його майно, не перебуває на примусовому виконанні понад 10 років, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа сплив та не був поновлений, майнових претензій стягувач до нього не пред`являє, подальше накладення арешту на його майно є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном та обмежує його права, позбавляючи можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном, вважає, що є всі підстави для задоволення його скарги та зняття арешту за рішенням суду.

Таким чином просив:

- визнати незаконною бездіяльність Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо не зняття арештів з його нерухомого майна накладених в межах виконавчих провадженнях: № 28234451 від 22.08.2011 та № 29028608 від 07.09.2012;

- зобов`язати Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт (припинити дію обтяжень) його нерухомого майна накладений у виконавчому провадженні: № 28234451 від 22.08.2011;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт (припинити дію обтяжень) його нерухомого майна, що накладений у виконавчому провадженні: № 29028608 від 07.09.2012.

16.02.2026 представник заінтересованої особи АТ КБ «Приватбанк» Ізмайлов В.Г. подав заперечення, у якому зазначив, що вважає вимоги скаржника безпідставними, оскільки Рішенням Калуського міськрайонного суду від 23.02.2011 р. у справі № 2-2906/11 із ОСОБА_1 на користь Банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання. Станом на дату подання цього відзиву рішення суду боржником не виконано, грошові кошти на рахунок Банку не надходили. Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється лише його виконанням, проведеним належним чином. Арешт на майно боржника був накладений державним виконавцем з метою забезпечення виконання судового рішення. Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна є законним засобом примусового стягнення. Припинення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу без фактичного виконання рішення не є підставою для зняття арешту. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що наявність арешту на майно боржника при невиконаному рішенні суду є виправданим заходом. Зокрема, у подібних правовідносинах суди зазначають, що зняття арешту без сплати боргу призведе до порушення балансу інтересів та надасть боржнику можливість ухилитися від виконання зобов`язання шляхом відчуження майна. Просив відмовити у задоволені скарги ОСОБА_1

18.02.2026 від представника Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Леськів Л.З. поступило заперечення на скаргу. Зазначено, що Відділ не погоджується із скаргою та заперечує проти її задоволення. Так, 04.10.2011 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику встановлено семиденний строк на самостійно виконання рішення, а саме до 11.10.2011 року.

На виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №29028608 з примусового виконання виконавчого листа № 2-296/11 виданого Калуським міськрайонним судом 28.09.2011, про: «стягнути в солідарному порядку з приватного підприємства «ТОММетал» () ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителя с. Кропивник Калуського району Івано-Франківської області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителя с. Сівка Калуська, Калуського району, Івано-Франківської області в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованості по кредитному договору станом на 11.11.2010 р. в розмірі 4 027 632,34 грн., в тому числі сальдо тіла кредиту 2 750 000 грн., нараховані відсотки за користування кредиток 83 653,47 грн., прострочені відсотки за користування кредитом 1 126 5-5.3 грн., нарахована винагорода за кредитне обслуговування 46 089.55 пеня 21343,97 грн., а також 1700 грн. держмита та 120 грн. витрат пов`язаних з розглядом судової справи».

Боржником наведене рішення в добровільному порядку, в повному обсязі та в строк встановлений державним виконавцем не виконано. З метою забезпечення своєчасного і повному обсязі виконання вищевказаного виконавчого документа, в рамках виконання виконавчого провадження №29028608, державним виконавцем 07.09.2012 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно боржника у розмірі суми стягнення 4029 452,34 грн.

Дана постанова є чинною та не скасована у встановленому законом порядку, скаржником не доведено, що ним оскаржувались у спосіб та строки встановлені Законом, постанова про накладення арешту на майно в рамках ВП № 29028608.

25.12.2013 державним виконавцем у відповідності п. 7 ч. 1. ст. 47 Закону №606-XIV (в редакції, яка діяла на момент її винесення) прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу оскільки, вжитими державним виконавцем заходами щодо примусового виконання виконавчого провадження щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 встановлено: майна на яке може бути накладено стягнення немає.

При цьому, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1. ст. 47 Закону №606-XIV, не передбачено зняття арешту з майна. Просили відмовити у задоволені скарги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , підтримав дану скаргу та просив її задовольнити з підстав, зазначених в скарзі. Зазначив, що судове рішення, на виконання якого накладався арешт на його майно, не перебуває на примусовому виконанні понад 10 років, майнових претензій стягувач до нього не пред`являє, подальше накладення арешту на його майно є втручанням у право на мирне володіння майном та обмежує його права, позбавляючи можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним на праві власності майном.

16.02.2026 представник заінтересованої особи АТ КБ «Приватбанк» Ізмайлов В.Г. у судовому засіданні просив відмовити у задоволені скарги. Суду пояснив, що Рішення Калуського міськрайонного суду від 23.02.2011 р. ОСОБА_1 не виконано. АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором не погашена, грошові кошти на рахунок Банку не надходили. Зняття арешту без сплати боргу призведе до порушення балансу інтересів та надасть боржнику можливість ухилитися від виконання зобов`язання шляхом відчуження майна.

Представники Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Лисенчук О.С. та Романюк О.В. у судовому засіданні заперечували відносно заявлених скаржником вимог.

Суд, вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали цієї справи, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі рішення Калуського міськрайонного суду по цивільній справі № 2-296/11 від 28.09.2011, ухвалено стягнути в солідарному порядку з приватного підприємства «ТОММетал» () ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителя с. Кропивник Калуського району Івано-Франківської області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жителя с. Сівка Калуська, Калуського району, Івано-Франківської області в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованості по кредитному договору станом на 11.11.2010 р. в розмірі 4 027 632,34 грн., в тому числі сальдо тіла кредиту 2 750 000 грн., нараховані відсотки за користування кредиток 83 653,47 грн., прострочені відсотки за користування кредитом 1 126 5-5.3 грн., нарахована винагорода за кредитне обслуговування 46 089.55 пеня 21343,97 грн., а також 1700 грн. держмита та 120 грн. витрат пов`язаних з розглядом судової справи (а.с.30-32).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 22.12.2025 постановою про відкриття виконавчого провадження № 28234451 від 22.08.2011 Районним відділом ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції накладено арешт на все належне йому нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження: 11528208). Також згідно вказаної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 згідно постанови від 07.09.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 29028608 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, накладено арешт на все належне йому нерухоме майно в межах суми 4 029 452,34 грн (а.с.54-55).

Листом Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області №13408 від 19.12.2025 повідомлено скаржника ОСОБА_1 що підстав для зняття арешту з його нерухомого майна не має, рекомендовано звертатися до суду (а.с.67).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 447 розділу ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час відкриття виконавчих проваджень №28234451, та №29028608 з виконання виконавчого листа за №2-296/2011 та повернення державним виконавцем цього виконавчого документа стягувачу, діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року. Підставою для повернення державним виконавцем листа стягувачу стали положення п. 7 ч. 1 ст. 47 вищевказаного Закону України, якими передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: майно боржника, розшук яких

здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до ч. 5 даної статті, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (річний строк для виконавчих листів). Даною статтею не передбачено, зняття арешту державним виконавцем при поверненні виконавчого листа стягувачу.

Виходячи з положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 р., підставою для зняття арешту з майна державним виконавцем є завершення виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що «повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 р., з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

В даному випадку, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень, виніс постанову 25.12.2013 р. про повернення виконавчого листа стягувачу, не знявши при цьому, накладений в межах цього виконавчого провадження, арешт з майна, діяв в межах своїх повноважень, відповідно до вимог вищевказаного закону, який не передбачав зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого листа стягувачу у відповідності до п. 7 ч. 1. ст. 47 Закону №606-XIV (в редакції, яка діяла на момент її винесення) майно на яке може бути накладено стягнення - немає.

У матеріалах справи немає доказів того, що скаржник погасив борг. Оскільки повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, а рішення суду скаржник не виконав, то підстави для зняття арешту з його майна відсутні.

Стаття 50 Закону № 606-XIV у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин у 2013 році, передбачає зняття арешту з майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Повернення виконавчого документа стягувачеві не є закінченням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження неможна розпочати знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє права повторно його подати до примусового виконання.

Стаття 59 Закону № 1404-VIII у редакції, чинній на час розгляду справи, не передбачає право державного виконавця зняти арешт у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Необґрунтованими є доводи скаржника про те, що встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив. Виконавчий лист відносно скаржника суд не визнав таким, що не підлягає виконанню. Стягувач не позбавлений можливості звернутися з відповідною заявою до суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи, що виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 р., що не є підставою для зняття арешту з майна боржника, тобто права боржника державними виконавцями, у зазначених виконавчих провадженнях не порушені, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні заявлених скаржником вимог.

Керуючись ст.ст. 260, 353, 354, 451, 452 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання скасувати арешти нерухомого майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23.02.2026.

Головуючий