Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/2914/24
Номер провадження2/173/44/2026
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 лютого 2026 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма Промінь», третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіна Ліана Леонідівна, про визнання відсутнім права оренди та усунення перешкод у користування земельною ділянкою,
Представник позивачів звернувся до суду із зазначеним позовом.
Позивачі не підписували ані угоду від 01.10.2021 року про розірвання договору оренди земельної ділянки, ані договір від 01.10.2021 року №161/10/2021 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), а отже, не виявляли своєї волі на передачу відповідачеві для сільськогосподарських потреб належної їм на праві власності земельної ділянки, у зв`язку з чим такий договір є неукладеним, а земля перебуває в користуванні відповідача без законних підстав.
На підставі викладеного, просять суд, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, визнати відсутнім право оренди та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.
Провадження у справі відкрито 13.09.2024 суддею Бурхан С.М.
10.03.25 відкладено підготовче засідання та витребувано від відповідача оригінали договорів про розірвання договору оренди та встановлення права користування земельною ділянкою.
Внаслідок повторного авторозподілу, ухвалою судді від 02.05.2025 справа прийнята у провадження судді Челюбєєва Є.В. та повторно витребувані вказані договори.
Ухвалою від 20.05.2025 до керівника ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма Промінь» Комкової О.В. застосовані заходи процесуального примусу у виді штрафу та знову витребувані вказані договори.
02.06.2025 прийнята заява представника позивачів про зміну предмету позову.
Ухвалою від 05.06.2025 провадження по справі зупинене, до відповідача застосовані заходи процесуального примусу у виді тимчасового вилучення доказів для дослідження судом.
24.11.2025 поновлене провадження по справі.
Ухвалою від 10.12.2025 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи.
Представник позивачів та позивачі у судове засідання не з`явилися, представник позивачів надав суду заяву з проханням справу розглянути без участі сторони позивачів.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Третя особа у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Оскільки належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник відповідача не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав та представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити, з огляду на таке.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18451565 від 01.03.2014 1/3 частки якої належить ОСОБА_1 , 1/3 частки належить ОСОБА_2 на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18451762 від 01.03.2014, та 1/3 частки належить ОСОБА_3 на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12631187 від 12.11.2013 року.
Відповідно до п. 34 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін.
До договору додано кадастровий план земельної ділянки та Схема розташування земельної ділянки, яка передається в оренду.
Згідно акту прийому-передачі, вказана земельна ділянка позивачами передана в оренду ТОВ «ВСП АФ Промінь».
Актом, складеним, орендодавцями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , з одного боку, та орендарем ОСОБА_4 з другого боку, у присутності ФОП ОСОБА_5 визначені межі земельної ділянки в натурі.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 01.10.2021 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Л.Л. зроблено запис та державну реєстрацію договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), серія та номер: 161/10/2021, виданий 01.10.2021, видавник: товариство з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма Промінь» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , що підтверджується записом про інше речове право: 45618601, відповідно до інформаційної довідки №394050726 від 09.09.2024 року.
Однак, позивачі заперечують факт підписання Угоди про розірвання Договору оренди земельної ділянки № 36 від 01.08.2014, складена 01.10.2021 та договору №161/10/2021 від 01.10.2021 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) та зазначають, що відповідні угоду та договір вони не підписували.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
В силу статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як передбачено частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень частини першої статті 640 ЦК України слідує, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
За змістом частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається Законом України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі» (далі Закон №161-ХІV).
В силу статті 13 Закону №161-ХІV договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 14 Закону №161-ХІV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (стаття 15 Закону №161-ХІV).
Статтями 125 і 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Із положень статей 4, 5 Закону №1952-ІV слідує, що державній реєстрації прав підлягає право оренди земельної ділянки.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнуті внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.
Норми чинного законодавства закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. У разі неспростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.
Цивільне законодавство встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами. Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.
Договір є укладеним, якщо сторони з дотриманням установленої законом форми досягли згоди (домовленості) щодо всіх істотних умов договору.
Право оренди це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування майном. Відносини, пов`язані з орендою землі, здійснюються на договірних засадах.
За своєю правовою природою договір оренди землі є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої орендодавець зобов`язується передати орендареві земельну ділянку у строкове володіння та користування, а орендар, у свою чергу, зобов`язується використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням для особистої мети та вносити орендодавцеві плату за землю (орендну плату).
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
За загальним правилом договір оренди землі є укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а саме з моменту підписання ними договору. Разом із тим, якщо інше не передбачено умовами договору, цей договір набирає чинності з часу державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц сформульовано правовий висновок про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо сторони не досягли згоди з істотних умов договору оренди землі, то такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Підставою недійсності правочину в розумінні статті 215 частини 1 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Суд звертає увагу, що за загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Представник позивача заявив клопотання про витребування у відповідача оригіналів оспорюваних договорів для проведення почеркознавчої експертизи з метою встановлення недійсності підписів відповідачів на вказаних договорах.
Судом здійснено ряд заходів для витребування доказів, зокрема, до відповідача було застосовано заходи процесуального примусу у виді штрафу на керівника підприємства та примусового тимчасового вилучення доказів. Органом виконавчої служби також вживалися заходи для виконання ухвали суду про витребування доказів, накладались штрафи, однак оригінали угоди від 01.10.2021 про розірвання Договору оренди земельної ділянки № 36 від 01.08.2014, та договору № 161/10/2021 від 01.10.2021 про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) судом не отримані.
Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи без поважних причин витребуваних судом доказів, суд залежно від значення таких доказів та особи, яка ухиляється від їх подання, має право визнати обставину, для з`ясування якої витребувано доказ.
Оскільки позивачі заперечують факт укладання угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки № 36 від 01.08.2014 та договору оренди земельної ділянки № 161/10/2021 від 01.120.2021, та проведення почеркознавчої експертизи стало неможливим виключно з причин ненадання відповідачем оригіналу договору, суд доходить висновку, що відповідач фактично ухиляється від подання доказу, який має істотне значення для правильного вирішення спору.
За таких обставин суд вважає доведеною обставину непідписання позивачами спірних угоди та договору, а відтак відсутність їх волевиявлення на їх укладення.
Відсутність волевиявлення сторони на укладення правочину виключає можливість визнання такого правочину укладеним та таким, що породжує правові наслідки.
Оскільки право оренди земельної ділянки виникає виключно на підставі належним чином укладеного договору, встановлена судом відсутність факту укладення спірних правочинів свідчить про те, що у відповідача право оренди спірної земельної ділянки не виникло.
Таким чином, позовні вимоги в частині визнання відсутнім права оренди є доведеними та підлягають задоволенню.
Оскільки судом встановлено відсутність укладеного договору, відповідач не набув права користування спірною земельною ділянкою, а тому його фактичне користування нею є безпідставним.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Фактичне користування відповідачем земельною ділянкою без належної правової підстави порушує право власності позивачів та створює їм перешкоди у здійсненні правомочностей власника.
За таких обставин позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення позивачам також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При зверненні до суду було сплачено 2422,20 грн. судового збору за подання позовної заяви.
Враховуючи задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 807,46 грн. кожному.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма Промінь» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 807 (вісімсот сім) грн. 46 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма Промінь» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 807 (вісімсот сім) грн. 46 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма Промінь» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 807 (вісімсот сім) грн. 46 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Повний текст рішення складений 16.02.2026.

Суддя: Є.В. Челюбєєв