УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 572/951/25

провадження № 61-1858ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 22 січня 2026 року у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О., Шимків С. С.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у порядку окремого провадження звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у період з травня 2016 року до дня смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_2 . Необхідність встановлення в судовому порядку вказаного факту обґрунтувала обставинами отримання гарантій, пільг та компенсацій.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 12 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як чоловіка та жінки без шлюбу з травня 2016 року до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 04 грудня 2025 року подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 07 січня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки апеляційна скарга подана з пропуском строків передбачених статтею 354 ЦПК України, а підстави для поновлення процесуального строку не є поважними. Надано строк для усунення недоліків - подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з іншими підставами для поновлення процесуального строку.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_2 подала заяву про поновлення строків на апеляційне оскарження.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22 січня 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 травня 2025 року.

У лютому 2026 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 22 січня 2026 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виявив надмірний формалізм, поза увагою суду стали обставини, на які заявниця посилалася при поданні апеляційної скарги.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_2 , зміст ухвали Рівненського апеляційного суду від 22 січня 2026 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

При цьому суд, реалізуючи свої дискреційні повноваження, має оцінити обставини справи, пов`язані з надсиланням та отриманням рішення суду, можливістю учасника справи подати апеляційну скаргу, строк протягом якого заявник звернувся до апеляційного суду після отримання рішення суду тощо. Водночас суд з одного боку має виходити з конституційної засади забезпечення права на апеляційного оскарження, а з іншого, зважаючи на розумність строків, запобігти порушенню принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким підтверджується доставлення судового рішення особисто ОСОБА_2 21 червня 2025 року.

Апеляційна скарга сформована в системі «Електронний суд» 04 грудня 2025 року, тобто з пропуском строків передбачених статтею 354 ЦПК України.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 22 січня 2026 року визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені ОСОБА_2 , а саме неможливість спрогнозувати юридичні наслідки судового рішення через відсутність юридичної освіти не є об`єктивною перешкодою для оскарження судового рішення. Заявниці надано строк для усунення недоліків, зокрема для звернення до суду з вмотивованим клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

На виконання вимог зазначеної ухвали ОСОБА_2 подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій зазначала, що суд першої інстанції, розглядаючи дві вимоги в межах однієї справи (№ 572/951/25), ухвалив по них два різні рішення в один день: ухвалу про залишення без розгляду однієї вимоги та рішення про задоволення іншої. При цьому суд не виніс ухвалу про роз`єднання вимог та не присвоїв виділеній справі новий номер, як того вимагає стаття 188 ЦПК України та інструкції з діловодства. Через ці дії суду апелянт була введена в оману, оскільки вважала, що суд відмовив заявниці у задоволенні заяви в цілому. Стверджувала, що стала жертвою обману з боку ОСОБА_1 , яка приховала справжню мету встановлення факту проживання однією сім`єю. Про справжні наміри заявниці (стягнення коштів) ОСОБА_2 дізналася лише 24 грудня 2025 року, отримавши ухвалу про відкриття провадження за новим позовом. Зазначала, що через смерть батька (грудень 2024 року) та судові процеси загострились вроджені хвороби. У жовтні 2025 року вона була госпіталізована із загрозою життю через гіпертонічні кризи, астено-невротичний синдром та соматоформну вегетативну дисфункцію. Стан здоров`я підтверджується листками непрацездатності за серпень та жовтень 2025 року. Протягом листопада 2025 року апелянт була обмежена у часі через проходження процедури оцінювання функціонування особи для продовження інвалідності, рішення за якою було прийнято лише 08 грудня 2025 року.

Суд апеляційної інстанції, надавши оцінку зазначеним підставам для поновлення строку, визнав наведені вище причини пропуску строку неповажними та відмовив у відкритті апеляційного провадження ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 травня 2025 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд зазначив, що з наданих заявницею доказів не можливо дійти висновків про існування об`єктивних перешкод для подання апеляційної скарги у встановлені законом строки. Також суд апеляційної інстанції відхилив посилання заявниці на незадовільний стан здоров`я, оскільки такі обставини автоматично не призводять до недієздатності особи і не є безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, встановивши, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку на апеляційне оскарження, наведені причини пропуску цього строку визнані неповажними, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених частиною четвертою статті 357 та пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують, натомість, заявниця наводить мотиви стосовно незгоди з результатом розгляду апеляційним судом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, наполягаючи на суб`єктивній оцінці обставин, які стали підставою для відмови у поновленні процесуального строку.

Питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії»).

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника про наявність об`єктивних обставин пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Проте, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень без підтвердження заявником конкретних обставин, які унеможливили вчинення відповідної процесуальної дії у визначений законом строк.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Тож, встановлений судом строк може бути поновлений за заявою особи, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з воєнним станом в Україні.

Питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 22 січня 2026 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник