ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 682/9/26

Провадження № 22-ц/820/571/26

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Плінська І.П.,

з участю представника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року в складі судді Маршал І.М. про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

06 січня 2026 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації її частки в спільному майні (автомобілі, якими одноосібно користується відповідач) в порядку поділу майна подружжя. Вказувала, що відповідач, маючи зареєстроване місце провадження в Україні, зараз фактично проживає в Іспанії.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду як незаконну, справу направити для відкриття провадження та розгляду справи по суті. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за поданим позовом. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували місцезнаходження спірного майна закордоном - відсутні докази реєстрації транспортних засобів в Іспанії, докази їх фактичного вивезення з території України, зняття транспортних засобів з обліку в Україні, докази митного оформлення або перетину державного кордону. Суд першої інстанції, не маючи жодного доказу щодо місцезнаходження спірного майна за кордоном, самочинно встановив факти, яких не існує в матеріалах справи, вийшов за межі процесуальних повноважень. Не враховано, що іноземний елемент не змінює природу приватноправового спору, не трансформує його в інший вид судочинства, і не є підставою для застосування ст.186 ЦПК України. Суд не застосував п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно якого суди України можуть розглядати справи з іноземним елементом, якщо на території України відповідач має майно, на яке може бути звернене стягнення. Відповідач є громадянином України, спірне майно набуте у шлюбі в Україні, наявна реєстрація транспортних засобів в Україні, позовні вимоги включають стягнення грошової компенсації, що підлягає виконанню в Україні. Суд не допустив позов до розгляду по суті, не надав позивачу можливості подати докази, не дозволив спростувати припущення суду, вирішив ключові питання без змагальності процесу, позбавив її реального доступу до суду.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скарну як безпідставну.

Апелянтка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Апеляційний суд дійшов висновку, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги є майновим спором щодо поділу майна подружжя, визнання права власності на майно, що знаходиться на території Королівства Іспанії, тому до вказаних спірних правовідносин підлягає застосуванню право Іспанії, в якій це майно знаходиться. Тому в разі відкриття провадження Славутським міськрайонним судом буде мати місце порушення правил підсудності, тож наявні підстави для відмови у відкритті провадження, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру зареєстрованим місцем проживання відповідача за позовною заявою ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

У заяві від 12.01.2026 року представник відповідача ОСОБА_3 зазначив, що місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 (місце реєстрації - АДРЕСА_1 ), тимчасово проживає за кордоном.

В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 має постійне місце проживання за кордоном, водночас його представник підтвердив, що ОСОБА_1 тимчасово проживає в Іспанії, маючи статус тимчасового захисту у зв`язку з війною в Україні.

У поданих позивачкою додатках до позовної заяви також відсутні відомості про те, що спірні автомобілі Lexus LX570 НОМЕР_1 , рік випуску 2021, VIN НОМЕР_2 , Mercedes-Benz S350 Long W222, 2016, які є об`єктом спору у цій справі, перебувають на території Королівства Іспанії, а не на території України, також відсутні будь-які докази, які б могли підтвердити місцезнаходження майна, докази їх фізичного вивезення з території України, докази зняття транспортних засобів з обліку в Україні, докази митного оформлення або перетину державного кордону.

Висновок суду про перебування об`єктів спору (автомобілів) за кордоном не ґрунтується на жодних доказах.

Згідно з ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.

Згідно статті 2 Закону України № 2709-IV "Про міжнародне приватне право" (далі - Закон № 2709-IV) цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

За змістом статті 1 Закону України № 2709-IV іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 75 Закону № 2709-IV підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися.

Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та про наявність таких підстав суду стало відомо до відкриття провадження у справі.

Згідно з ст. 76 Закону № 2709-IV суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у випадках , зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача.

Суд першої інстанції не врахував, що на території України відповідач у справі має місце проживання. Також суд не скористався правом відповідно до 185 ЦПК України уточнити та з`ясувати у позивачки, чи має відповідач майно на території України, на яке можна накласти стягнення, та не надав можливість позивачці уточнити наявність підстав для визначення підсудності справи Славутському міськрайонному суду.

Висновок суду про застосування до спірних правовідносин права Королівства Іспанії з врахуванням норм статей 8, 32 Закону № 2709-IV не має жодного правового значення для визначення підсудності справи суду України.

Визначивши вказану справу як справу з іноземним елементом, суд першої інстанції не застосував норми статті 76 Закону № 2709-IV, що встановлює підстави визначення підсудності таких справ судам України, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 січня 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 19 лютого 2026 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк