ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року

м. Київ

справа № 282/427/25

провадження № 61-13181св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Старочорторийська гімназія імені Героя України Вадима Одуда Любарської селищної ради Житомирської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Старочорторийської гімназії імені Героя України Вадима Одуда Любарської селищної ради Житомирської області про визнання неправомірними змін істотних умов праці та їх поновлення

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 21 травня 2025 року у складі судді Вальчука В. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Борисюка Р. М., Галацевич О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним і скасувати наказ Старочорторийської гімназії імені Героя України Вадима Одуда Любарської селищної ради Житомирської області (далі - Старочорторийська гімназія, гімназія) про зміну істотних умов праці від 01 січня 2025 року № 01-к, а саме: встановлення педагогічного навантаження у розмірі 2 години тижневого педагогічного навантаження та поновити умови праці (розмір педагогічного навантаження), що вказані в наказі Старочорторийської гімназії від 26 грудня 2024 року № 54-к «Про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2024 у справі №282/378/24 суд визнав незаконним та скасував пункт наказу Старочорторийської гімназії від 19 грудня 2023 року № 34-к «Про поновлення на посаді вчительки ОСОБА_1 » в частині поновлення ОСОБА_1 на умовах строкового трудового договору та зобов`язав Старочорторийську гімназію змінити ці умови щодо ОСОБА_1 на безстрокові трудові відносини шляхом видання відповідного наказу. Визнав неправомірними зміни істотних умов праці ОСОБА_1 , зобов`язав поновити їх.

Житомирський апеляційний суд постановою від 24 вересня 2024 року у справі №282/378/24 рішення Любарського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2024 року змінив, виклав третій абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Визнати неправомірними зміни істотних умов праці ОСОБА_1 та поновити їх, встановивши педагогічне навантаження, що передувало незаконному звільненню».

14 жовтня 2024 року наказом Старочорторийської гімназії позивача звільнено у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (пункт 6 статті 36 КЗпП України).

12 листопада 2024 року позивач подала позов про поновлення на роботі, який розглядається у суді (справа №282/1614/24). Провадження в частині поновлення закрито, оскільки наказом від 26 грудня 2024 року № 54-к позивача поновлено на посаді вчителя і встановлено їй педагогічне навантаження у розмірі 13,5 годин на тиждень, що передувало незаконному звільненню у 2022 році.

Наказом Старочорторийської гімназії від 27 листопада 2024 № 55-к ОСОБА_1 попереджено про зміну істотних умов праці. З цим наказом вона була ознайомлена під підпис 01 січня 2025 року. Цього ж дня відповідач видав наказ № 01-к про встановлення ОСОБА_1 тижневого педагогічного навантаження у розмірі 2 години.

Позивач вважає, що встановлення тижневого педагогічного навантаження в кількості 2 годин тягне за собою зміну режиму роботи вчителя, і, як наслідок - відповідне зменшення заробітної плати, що відповідно до пункту 3 статті 32 КЗпП України є зміною істотних умов праці.

Крім цього, для вивільнення відповідних годин педагогічного навантаження адміністрація гімназії не здійснила дій, які повинні застосовуватись в таких правовідносинах, а саме: якщо у закладі освіти зменшилася загальна кількість педагогічного навантаження, і педагог не надає письмової згоди на зменшення навантаження, тоді керівник закладу освіти може зменшити чисельність штату педагогічних працівників, застосувавши норми статті 42 Кодексу законів про працю України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Любарський районний суд Житомирської області рішенням від 21 травня 2025 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зміна істотних умов праці ОСОБА_1 відбулася відповідно до законодавства.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Житомирський апеляційний суд постановою від 22 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Любарського районного суду Житомирської області від 21 травня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Відповідач відповідно до законодавства і в межах своїх повноважень змінив істотні умови праці. ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків, визначених наказом від 01 січня 2025 року № 01-к, а тому погодилася працювати на змінених умовах, що підтверджується її поясненнями у листах-вимогах від 14 січня 2025 року та від 17 січня 2025 року.

Судові рішення у справі № 282/378/24 не є преюдиційними для правовідносин у цій справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Любарського районного суду Житомирської області від 21 травня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 та постановах Верховного Суду від 15 квітня 2019 року у справі № 443/636/18, від 31 серпня 2022 року у справі № 712/10591/21, від 10 листопада 2021 року у справі № 464/1320/20, від 14 травня 2024 року у справі № 357/13500/18, від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21, від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, від 05 вересня 2022 року у справі № 519/2-5034/11, від 20 вересня 2023 року у справі № 442/4475/22, від 22 травня 2019 року у справі № 601/1513/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 752/346/18, від 25 січня 2024 року у справі № 455/1378/18.

Як на обґрунтування заявлених вимог посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

30 вересня 2024 року позивач подала відповідачу заяву про поновлення істотних умов праці, як визначено постановою апеляційного суду від 24 вересня 2024 року у справі № 282/378/24. Однак в той же день, 30 вересня 2024 року, педагогічна рада протоколом № 2 встановила позивачу педагогічне навантаження у кількості 2 год. Апеляційний суд не звернув уваги на взаємовиключність рішення суду і протоколу педагогічної ради.

Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки у тому випадку, якщо буде доведено наявність змін в організації виробництва і праці. Зміна істотних умов праці має бути наслідком об`єктивних змін в організації праці, а не виявом вибіркових дій роботодавця щодо одного працівника. Суди не розглядали питання щодо правомірності зміни умов праці позивача.

Розподіл педагогічного навантаження у закладах освіти затверджується його керівником відповідно до законодавства, однак відповідач надав тільки копію протоколу педагогічної ради, яка не має повноваження приймати рішення щодо розподілу педагогічного навантаження. Цей протокол не є належним доказом правомірності зміни умов праці. В матеріалах справи немає документів, які підтверджували б обсяг навчальних годин на підставі яких нібито змінились умови праці ОСОБА_1 . Відповідач не довів системних змін у структурі навчального процесу, не надав тарифікаційних списків, навчальних планів або інших документів, що підтверджують скасування викладання предметів «Фінансова грамотність» і «Географія (додаткова)», правомірність встановлення позивачу 2 год педагогічного навантаження замість 13,5 год чи зменшення навантаження всьому колективу, а не тільки позивачу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

10 листопада 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2024 року у справі № 282/378/24 визнано незаконним та скасовано пункт 1 наказу Старочорторийської гімназії від 19 грудня 2023 року № 34-к «Про поновлення на посаді вчительки ОСОБА_1 » в частині поновлення ОСОБА_1 , вчительки географії, на умовах строкового трудового договору та зобов`язано Старочорторийську гімназію змінити умови відносно ОСОБА_1 на безстрокові трудові відносини шляхом видання відповідного наказу. Визнано неправомірними зміни істотних умов праці ОСОБА_1 , зобов`язано поновити їх. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року у справі № 282/378/24 рішення Любарського районного суду Житомирської області від 29 квітня 2024 року змінено, зокрема: «Визнано неправомірними зміни істотних умов праці ОСОБА_1 та поновлено їх шляхом встановлення педагогічного навантаження, що передувало незаконному звільненню».

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала до Старочорторийської гімназії заяву про поновлення істотних умов праці, встановивши педагогічне навантаження у розмірі 13,5 год, що передувало незаконному звільненню у 2022 році.

30 вересня 2024 року педагогічна рада гімназії протоколом № 02 встановила ОСОБА_1 педагогічне навантаження у кількості 2 год.

11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 повідомлено, що години «Географія (додаткова)» та «Фінансова грамотність» не передбачені навчальним планом на 2024-2025 навчальний рік. Предмет географії розподілений між нею та іншим педагогом відповідно до тарифікації педагогічних працівників на 2024-2025 навчальний рік, яка вступила в дію 02 вересня 2024 року.

Цей лист ОСОБА_1 отримала під підпис 14 жовтня 2024 року.

Наказом Старочорторийської гімназії від 26 грудня 2024 року № 54-к «Про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі» ОСОБА_1 поновлено на посаді вчителя та встановлено їй з 26 грудня 2024 року педагогічне навантаження у розмірі 13,5 годин на тиждень, що передувало незаконному звільненню у 2022 році.

Відповідно до наказу Старочорторийської гімназії від 27 грудня 2024 року № 55-к позивача попереджено про зміну істотних умов праці.

Із цими наказами позивач ознайомлена під підпис 01 січня 2025 року.

Згідно з наказом Старочорторийської гімназії від 01 січня 2025 року № 01-к ОСОБА_1 встановлено тижневе педагогічне навантаження у розмірі 2 години.

Актом Старочорторийської гімназії від 08 січня 2025 року підтверджено обізнаність з педагогічним навантаженням та зміною істотних умов праці, визначених наказом від 01 січня 2025 року № 01-к, та запропоновано висловити згоду чи незгоду із вказаним вище педагогічним навантаженням.

15 січня 2025 року ОСОБА_1 вручено лист-вимогу, у якому вказано про необхідність надати згоду чи незгоду працювати вчителем географії з тижневим навантаженням 2 години за розкладом.

У відповідь на лист-вимогу ОСОБА_1 зазначила, що вона працює на роботі з 01 січня 2025 року, виходить на роботу згідно з графіком. Дана норма для вчителя 18 год педагогічного навантаження у Старочорторийської гімназії ніколи не працювала на повну ставку. Зважаючи на це, вказані норми, зазначені у вимозі, на неї не поширюється. Працює після поновлення з 01 вересня 2025 року, встановлено 2 години.

17 січня 2025 року ОСОБА_1 повторно вручено лист-вимогу, у якому вказано про необхідність надати згоду чи незгоду працювати вчителем географії з тижневим навантаженням 2 години за розкладом.

У відповідь на лист-вимогу ОСОБА_1 зазначила, що вона працює на роботі і додаткових погоджень не потребує. 17 січня 2025 року провела урок.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Відповідно пункту 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до положень частини другої статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Суди встановили, що наказом Старочорторийської гімназії від 27 грудня 2024 року № 55-к позивача попереджено про зміну істотних умов праці та наказом від 01 січня 2025 року № 01-к встановлено тижневе педагогічне навантаження у розмірі 2 години.

Із цими наказами позивач ознайомлена під підпис 01 січня 2025 року.

У частинах четвертій, п`ятій статті 24 Закону України «Про повну загальну середню освіту» визначено, що педагогічне навантаження вихователя закладу загальної середньої освіти становить 30 годин, вихователя спеціального закладу загальної середньої освіти та асистента вчителя у закладі загальної середньої освіти - 25 годин на тиждень. Розміри тарифних ставок педагогічних працівників державних і комунальних закладів освіти встановлюються Кабінетом Міністрів України. Розподіл педагогічного навантаження у закладі освіти затверджується його керівником відповідно до вимог законодавства. Педагогічне навантаження педагогічного працівника закладу освіти обсягом менше норми, передбаченої цією статтею, встановлюється за його письмовою згодою. Перерозподіл педагогічного навантаження протягом навчального року допускається у разі зміни кількості годин з окремих навчальних предметів (інтегрованих курсів), що передбачається навчальним планом закладу освіти, або за письмовою згодою педагогічного працівника з додержанням законодавства про працю.

За обставинами цієї справи, ОСОБА_1 мала педагогічне навантаження у розмірі 13,5 год.

11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 повідомлено, що години «Географія (додаткова)» та «Фінансова грамотність» не передбачені навчальним планом на 2024-2025 навчальний рік. Предмет географії розподілений між нею та іншим педагогом відповідно до тарифікації педагогічних працівників на 2024-2025 навчальний рік, яка вступила в дію 02 вересня 2024 року.

Встановивши, що наказом відповідача від 27 грудня 2025 року ОСОБА_1 змінено умови праці та запропоновано педагогічне навантаження у розмірі 2 години на тиждень, позивач була повідомлена про ці зміни та продовжила працювати, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильно висновку про законність зміни істотних умов праці, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги щодо ухилення відповідача від виконання судового рішення у справі № 282/378/24 щодо поновлення її на посаді з педагогічним навантаженням, що передувало її незаконному звільненню на увагу не заслуговують, адже наказом відповідача від 26 грудня 2024 року ОСОБА_1 поновлено на посаді з навантаженням 13,5 год на тиждень.

Аргументи касаційної скарги про те, що протокол навчальної ради не є належним доказом правомірності зміни істотних умов праці, суди не розглядали питання правомірності цих змін, є безпідставиними, адже при вирішенні спору суди врахували лист від 11 жовтня 2024 року, у якому ОСОБА_1 повідомлено про зміни у навчальному плані, а також накази гімназії № 55-к і № 01-к, якими встановлено тижневе педагогічне навантаження 2 години, з якими позивач ознайомлена під підпис, що підтверджує законність змін умов праці.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку.

Висновок судів відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до норм процесуального закону, узгоджується з нормами матеріального права, які суди правильно застосували, та не суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах, що зазначені заявником в касаційній скарзі.

У частині першій статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 21 травня 2025 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов