Дата документу 17.03.2026
Справа № 335/9358/25
Провадження № 2/334/491/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., при секретарі Каряченко А.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

13.10.2025 року до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя суду з Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ТОВ «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позовній заяві (в новій редакції від 01.10.2025 року) посилалися на те, що відповідно до укладеного Кредитного договору № 13319 від 03.06.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит у розмірі 9000 грн., строком на 365 днів (до 03.06.2025 року), шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ "Універсал Банк" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50% від суми кредиту за кожен день користування (547,50% річних). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно Закону України «Про електронну комерцію».

Виключно особа відповідача може отримати кредит на належну їй платіжну картку НОМЕР_2 після укладення кредитного договору. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 292074 направлявся відповідачу 03.06.2024 року о 07:49:38 шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_3 , який зазначений у Кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний 03.06.2024 року о 07:49:46 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 292074 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет. Кредитні кошти в розмірі 9000 грн. були переказані відповідачу 03.06.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ "Універсал Банк", що підтверджується довідкою платіжної установи.

Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість починаючи з 12/20/1899 року, що має відображення у розрахунку заборгованості, порушує умови кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. Позивач звертає стягнення на суму кредиту та прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 03.06.2024 року по 03.06.2025 року.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором становить: 9000 грн. - заборгованість за кредитом; 47925 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 03.06.2024 року по 03.06.2025 року, що нараховані відповідно п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,50 % за кожен день користування кредитом (547,50% річних) та Графіку платежів.

Щодо максимального розміру денної процентної ставки після укладення кредитного договору: 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно ч.5 ст.8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п.17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Відповідно п.2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-ІХ, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту). Позивач здійснив розрахунок денної процентної ставки відповідно ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» на день укладення кредитного договору, з врахуванням п.17 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимальної денної процентної ставки у розмірі 1,5%.

Прохали стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором № 13319 від 03.06.2024 року в сумі 56925 грн., що складається з: 9000 грн. - заборгованість за кредитом, 47925 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 03.06.2024 року по 03.06.2025 року, що нараховані відповідно п.1.2 Кредитного договору за ставкою 1,50% за кожен день користування кредитом (547,50% річних) та графіку платежів; стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн.; розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечують.

14.10.2025 року ухвалою судді прийнято до свого провадження цивільну справу та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12.11.2025 року до суду через «Електронний суд» звернувся представник відповідача: адвокат Корсік Я.І. з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що відповідно ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24.12.2023 відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Пункт 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» стосується договорів, які були укладені до 24.12.2023 та продовжили свою дію після 24.12.2023 з метою поступового приведення умови щодо денної процентної ставки до вимог ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Частиною 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Кредитний договір, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Договір укладений 06.03.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова Договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5 % є нікчемною в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням того, що пункт Договору, який передбачав розмір денної процентної ставки на рівні 1,5 % є нікчемним, у Договорі не визначено розмір процентів, який підлягає сплаті за користування кредитними коштами.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України ч.1 ст.1048 ЦК України. Строк кредитування 365 днів, тобто з 06.03.2024 по 06.03.2025. Розмір облікової ставки НБУ за період 06.03.2024-06.03.2025 склав 13,0-15,0 % річних. За умови, що позивачем було надано кредитні кошти у розмірі 9000 грн., нарахування процентів здійснювалось відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ заборгованість про процентам протягом строку кредитування 365 днів складає 1224,63 грн.

Вважають, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

17.11.2025 року до суду через «Електронний суд» звернувся представник позивача: адвокат Руденко К.В. з відповіддю на відзив, в якій посилалися на те, що 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, згідно п.17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно).

Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом №3498-IX, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту).

У разі внесення змін до Кредитного договору в частині складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), необхідно здійснювати розрахунок денної процентної ставки з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, визначеного на день внесення таких змін до Кредитного договору. Зміни до Кредитного договору, що укладений з Відповідачем, не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), то відповідно правових підстав для перерахунку денної процентної ставки немає.

Прохали стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором № 13319 від 03.06.2024 року в сумі 56925 грн., що складається з: 9000 грн. - заборгованість за кредитом, 47925 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 03.06.2024 року по 03.06.2025 року, що нараховані відповідно п.1.2 Кредитного договору за ставкою 1,50% за кожен день користування кредитом (547,50% річних) та графіку платежів; а також судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн.; розглянути справу без участі представника позивача.

02.12.2025 року ухвалою суду витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію: чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ) платіжну карту № НОМЕР_1 ; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ) за період з 06.03.2024 року по 08.06.2024 року з відображенням часу зарахування коштів; інформацію чи було зарахування 9000 грн. 06.03.2024 року на платіжну карту № НОМЕР_1 ; інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною картою № НОМЕР_1 в період з 06.03.2024 року по 08.06.2024 року; інформацію про всі номера телефону, які знаходяться в анкетних даних ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ).

05.01.2026 року до суду від АТ «Універсал Банк» надійшов лист на виконання ухвали про витребування доказів, в якому повідомили, що на ім`я ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_5 ) Банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_6 . 06.03.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_6 не було зараховано платіж у сумі 9000 грн. Номер телефону, на який надсилалася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_6 за період з 06.03.2024 року по 08.06.2024 року НОМЕР_3 . Номера телефонів, які знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_5 ) НОМЕР_3 . Також, надали інформацію про рух грошових коштів по рахунку, відкритого до платіжної картки № НОМЕР_6 , за період з 06.03.2024 року по 08.06.2024 року.

19.01.2026 року ухвалою суду витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію: чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ) платіжну карту № НОМЕР_1 ; надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ) за період з 03.06.2024 року по 08.06.2024 року з відображенням часу зарахування коштів; чи було зарахування 9000 грн. 03.06.2024 року на платіжну карту № НОМЕР_1 ; надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною картою № НОМЕР_1 в період з 03.06.2024 року по 08.06.2024 року; інформацію про всі номера телефону, які знаходяться в анкетних даних ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ).

04.02.2026 року до суду від АТ «Універсал Банк» надійшов лист на виконання ухвали про витребування доказів, в якому повідомили, що ідентифікацію власника картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , як клієнта Банку, не виконано. Зазначений в запиті рнокпп НОМЕР_4 не відповідає рнокпп зазначеному в посвідчувальному документі про особу наявному в Банку, що позбавляє можливості ідентифікувати власника картки, як клієнта/не клієнта Банку та розкрити інформацію, що містить банківську таємницю.

04.03.2026 року до суду через «Електронний суд» звернувся представник відповідача: адвокат Корсік Я.І. з заявою про визнання позову, в якій посилалися на те, що відповідач частково визнає позовні вимоги у розмірі 10234,44 грн., з яких 9000 грн. заборгованість по кредиту, 1234,44 грн. заборгованість по процентам.

Уточнили, що якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України ч.1 ст.1048 ЦК України. Строк кредитування 365 днів, тобто з 03.06.2024 по 03.06.2025. Розмір облікової ставки НБУ за період 03.06.2024-03.06.2025 склав 13,0-15,0 % річних. За умови, що позивачем було надано кредитні кошти у розмірі 9000 грн., нарахування процентів здійснювалось відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ заборгованість про процентам протягом строку кредитування 365 днів складає 1234,44 грн.

Прохали врахувати часткове визнання позову відповідачем під час вирішення питання про розподіл судових витрат.

05.03.2026 року до суду через «Електронний суд» звернувся представник позивача: адвокат Руденко К.В. з запереченнями на клопотання, в яких посилалися на ті самі обставини, що у відповіді на відзив від 17.11.2025 року.

Прохали стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором № 13319 від 03.06.2024 року в сумі 56925 грн., що складається з: 9000 грн. - заборгованість за кредитом, 47925 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 03.06.2024 року по 03.06.2025 року, що нараховані відповідно п.1.2 Кредитного договору за ставкою 1,50% за кожен день користування кредитом (547,50% річних) та графіку платежів; а також судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн.; розглянути справу без участі представника позивача.

17.03.2026 року представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові прохали розглядати справу без участі представника позивача.

17.03.2026 року в судове засідання відповідач та його представник: адвокат Корсік Я.І. не з`явилися, 19.01.2026 року представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився відповідач ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю №1803952 від 23.09.2025 року з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери.

03.06.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №13319, згідно умов якого сума кредиту - 9000 грн., процентна ставка за користування кредитом - 1,5% від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка 547,50%) користування кредитом, строку надання кредиту - 365 днів зі сплатою кредиту в кінці строку користування, періодичність сплати процентів кожні 10 днів, кредит перераховується на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , що належить позичальнику.

Договір укладено в електронній формі, відповідачем підписано за допомогою одноразового ідентифікатора 292074.

Аналогічні умови зазначені у Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачем 03.06.2024 року за допомогою одноразового ідентифікатора 917026, зокрема, загальні витрати за кредитом 49275 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту 58275 грн., реальна річна процентна ставка 16324,96 грн.

Згідно копії листа ТОВ «Пейтек» від 05.09.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Процент» перерахувало 03.06.2024 року на користь ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_6 суму 9000 грн. з призначенням платежу: перерахування коштів за договором №13319 від 03.06.2024 року на умовах фінансового кредиту.

Згідно інформації АТ «Універсал Банк», наданої на вимогу суду про витребування доказів,а саме рух грошових коштів по рахунку, відкритого до платіжної картки № НОМЕР_6 , за період з 06.03.2024 року по 08.06.2024 року, на рахунок ОСОБА_1 03.06.2024 року зараховано переказ грошових коштів в сумі 9000 грн.

Відповідно копії розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Процент» за кредитним договором №13319 від 03.06.2024 року ОСОБА_1 станом на 05.09.2025 року має заборгованість в розмірі 56925 грн., з яких: 9000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 47925 грн. прострочена заборгованість по несплаченим процентам.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного.

В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно висновків, викладених у Постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію».

Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.

У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд вважає надані позивачем докази належними та допустимими, і аналізуючи в сукупності надані докази, вважає, що факт підписання між сторонами кредитного договору № 13319 від 03.06.2024 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора є доведеним, оскільки сторони узгодили порядок його укладення в електронній формі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у Постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Фінансова компанія «Процент» виконало в повному обсязі умови Договору, надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, проте відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого відповідачу нараховано заборгованість на загальну суму 56925 грн., з яких: 9000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 47925 грн. прострочена заборгованість по несплаченим процентам.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості судом встановлено, що проценти за користування кредитом в розмірі 1,5% в день нараховувались позивачем з 03.06.2024 року до 03.06.2025 року, тобто в межах строку користування кредитом 365 днів.

Проте, відповідно ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Вказана норма була введена в дію на підставі Закону України від 22.11.2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року.

Пунктом 17 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1734-VIII передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

У той же час перехідні положення закону застосовуються у разі, якщо необхідно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ХІ встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що кредитний договір був укладений 03.06.2024 року, тобто після внесення змін до ч.5 ст.8 Закону № 1734-VIII, відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1%.

Відповідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч.3 ст.6 ЦК України).

Отже, в силу приписів ч.2 ст.215 ЦК України, умови кредитного договору, яким встановлена денна стандартна процентна ставка у розмірі 1,5%, є нікчемними, оскільки процентна ставка перевищує максимальний розмір (1%), передбачений ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У ч.1,2 ст.657 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, застосування судом максимальної процентної ставки, передбаченої ч.5 ст.8 Закону № 1734-VIII, є неможливим, оскільки це призведе до зміни умов кредитного договору за ініціативою суду, що не відповідає вимогам ст.627 та ч.2 ст.651 ЦК України.

Тому, суд дійшов висновку про те, що оскільки проценти в кредитному договорі є неузгодженими між сторонами, вони повинні бути нараховані відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України за відповідний період.

Розмір облікової ставки Національного банку України становив: з 03.06.2024 року до 13.06.2024 року - 13,5%, з 14.06.2024 року до 12.12.2024 року - 13%, з 13.12.2024 року до 23.01.2025 року 13,5%, з 24.01.2025 року до 06.03.2025 року 14,5%, з 07.03.2025 року до 03.06.2025 року 15,5%.

Таким чином, провівши власний розрахунок процентів за період з 03.06.2024 року до 03.06.2025 року суд встановив, що розмір процентів склав 1234,44 грн., що відповідає розрахунку сторони відповідача.

До аналогічних висновків щодо нарахування відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України дійшов Запорізький апеляційний суд у Постанові від 15.01.2026 року у справі №334/8724/25.

Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає в сумі 10234,44 грн., з якої: 9000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1234,44 грн. заборгованість за відсотками.

Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19).

Таким чином, позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 56925 грн. задоволено вимоги на суму 10234,44 грн., тобто на 17,97%, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 435,30 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.

За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат, таким чином, судом встановлено, що позивачем підтверджено витрати на правничу допомогу на суму 10000 грн.

Однак, оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 56925 грн. задоволено вимоги на суму 10234,44 грн., тобто на 17,97%, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 1797 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 137, 141, 211, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» () заборгованість за кредитним договором №13319 від 03.06.2024 року в розмірі 10234,44 грн. (десять тисяч двісті тридцять чотири гривні 44 копійки), з яких: 9000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1234,44 грн. заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» () витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 435,30 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1797 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 23 березня 2026 року.

Суддя: С.М. Телегуз