Справа № 569/8996/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Першко О.О. розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скрипнюка Віталія Радіоновича про компенсацію здійснених витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Деренько Роман Іванович, про визнання шлюбу недійсним,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Деренько Р.І., про визнання шлюбу недійсним.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2026 року позовну заяву залишено без розгляду.

05 лютого 2026 року від представника відповідача Скрипнюка В.Р. надійшла заява про компенсацію здійснених витрат з позивача в розмірі 18 000 грн 00 коп. відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

В обґрунтування заяви представник відповідача Скрипнюк В.Р. вказує на те, що позов ґрунтувався на припущеннях, без додання до позовної заяви жодного доказу на підтвердження позовних вимог та обставин справи, що в свою чергу вказує на безпідставність позовних вимог. Позовна заява подана лише з однією метою,- відтягнути момент отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину. Тобто, позов було подано недобросовісно.

Неприбуття позивача та його представника на судові засідання у призначені судом дати та час, вказує на зловживання цими учасниками своїми правами задля затягування розгляду справи, і є нічим іншим, як необґрунтованими діями.

Дослідивши заяву, матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

За приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною шостою статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Отже, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року по справі №521/3011/18.

Відповідачем та його представником не доведено, що дії позивача при зверненні до суду є необґрунтованими.

Натомість дії позивача в ході розгляду справи по суті є необґрунтованими.

ЦПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під цими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2026 року позовну заяву залишено без розгляду відповідно до норм статей 223, 257 ЦПК України, в зв`язку з повторною неявкою позивача, повідомленого належним чином, в судові засідання без повідомлення причин неявки, не надходження від нього заяви про розгляд справи за його відсутності.

При цьому, провадження в справі відкрито 08 травня 2025 року та до залишення 03 лютого 2026 року позову без розгляду відповідач добросовісно реагувала на відкриття в справі провадження вчиненням відповідних процесуальних дій, зокрема подавала через свого представника заяву про ознайомлення з матеріалами справи, відзив на позовну заяву, заяву про розгляд справи за відсутності позивача, заяву про приєднання доказів до матеріалів справи, заяву про стягнення судових витрат, та понесла судові витрати, оскільки зверталася за професійною правничою допомогою до адвоката.

Залишення позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача є підставою для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат визначається: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представник відповідача Скрипнюк В.Р. на підтвердження витрат за надання правничої допомоги в розмірі 18 000 грн 00 коп. подав докази, а саме: Договір про надання правничої допомоги №82 від 23 червня 2025 року; акти виконаних робіт від 07 липня 2025 року та від 20 січня 2026 року як додатки до вказаного Договору, в яких зазначено детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом; рахунки-фактури №92 від 07 липня 2025 року та №93 від 20 січня 2026 року; квитанції про оплату від 07 липня 2025 року та від 21 січня 2026 року.

Таким чином, представником відповідача Скрипнюком В.Р. підтверджено понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 726/1142/22.

Разом з цим під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, час, витрачений адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для її виконання фахівцем у галузі права, з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги залишення позовної зави без розгляду, критерій розумності розміру судових витрат, суд вважає, що сума 18 000 грн 00 коп. є завищеною, а відтак, доходить висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 3 000 грн 00 коп., що за даних обставин справи буде справедливим відшкодуванням таких.

За таких обставин, з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.

Керуючись ст. 141, 142 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Скрипнюка Віталія Радіоновича про компенсацію здійснених витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Деренько Роман Іванович, про визнання шлюбу недійсним задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 18 лютого 2026 року.

Суддя О.О. Першко