ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/23/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2026 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Маркєлової В.М.,

розглянувши за наявними у справі матеріалами цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа № 753/23992/25.

У справі відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17.02.2026 в електронній формі через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд» адвокат Роздорожний Олександр Олександрович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

У зазначеній заяві представник позивача просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання судового наказу № 753/21951/25, виданого 29 жовтня 2025 року Дарницьким районним судом міста Києва, а також у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу № 753/20329/25, виданого 29 жовтня 2025 року Дарницьким районним судом міста Києва.

Необхідність забезпечення позову зумовлена тим, що у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувають виконавчі провадження № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1, у межах яких з позивача здійснюється стягнення аліментів у розмірі, що є надмірним та, на переконання позивача, не відповідає вимогам законодавства, унаслідок чого заборгованість зі сплати аліментів безпідставно зростає.

Позивач має обґрунтовані підстави вважати, що судові накази, які перебувають на примусовому виконанні, були отримані відповідачем незаконно та слугують підставою для стягнення з позивача грошових коштів у розмірі, що перевищує гранично допустимий.

Водночас позивач належним чином виконує обов`язок щодо утримання дітей, що підтверджується розрахунком заборгованості, долученим до матеріалів справи. Крім того, сторони фактично проживають разом, а позивач забезпечує дітей усім необхідним, у зв`язку з чим стягнення аліментів у зазначеному розмірі є необґрунтованим.

Таким чином, позивач вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення стягнення аліментів, існує реальний ризик того, що суми, стягнуті до ухвалення рішення у справі, перевищуватимуть остаточний розмір аліментів, який може бути визначений судом відповідно до вимог законодавства. За таких обставин це може істотно ускладнити або унеможливити виконання судового рішення та ефективне поновлення порушених прав позивача.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 17.02.2026 для розгляду заяви визначено суд у складі головуючого судді Маркєлової.

Відповідно до частини першої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суддя дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Установлено, що 01 жовтня 2025 року Дарницьким районним судом міста Києва видано судовий наказ № 753/20330/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Крім того, 08 жовтня 2025 року Дарницьким районним судом міста Києва видано судовий наказ № 753/20329/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

У подальшому старшим державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Микитчик Іриною Володимирівною 10 листопада 2025 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 з примусового виконання вказаних судових рішень.

Наразі у провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 753/26969/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до статті 150 ЦПК України встановлено види забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується, зокрема, шляхом арешту, забороною вчиняти певні дії, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року викладеними в пункті 4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, обов`язок доведення певних обставин справи лежить на стороні.

Представник позивача просить застосувати вид забезпечення позову, передбачений п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, а саме просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Разом з тим, суд зауважує, що предметом позову ОСОБА_1 є зменшення розміру аліментів, стягнутих з нього судовими наказами. Тобто, у разі задоволення позову, судом буде вирішено питання щодо зміни саме розміру аліментів, що стягуються з позивача на утримання його двох неповнолітніх детй, а не припинення стягнення аліментів взагалі.

ЦПК України не передбачає такого виду забезпечення позову, як зупинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей до ухвалення рішення суду про зміну або зменшення їх розміру. Відтак, обраний заявником спосіб забезпечення позову не узгоджується з вимогами чинного процесуального законодавства та є неспівмірним з заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен ураховувати інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права та законні інтереси яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також має оцінити, наскільки обраний захід забезпечення позову пов`язаний із предметом позову, чи є він співмірним заявленим позовним вимогам, а також чи здатний він фактично забезпечити досягнення мети забезпечення позову.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до загальних засад виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів, стягнення аліментів у визначеному судом розмірі здійснюється на підставі виконавчого документа та триває до моменту набрання законної сили судовим рішенням про зміну їх розміру. Це означає, що у разі задоволення позову про зменшення розміру аліментів відповідні зміни набувають чинності лише з моменту набрання законної сили судовим рішенням і не мають зворотної дії, тобто не застосовуються ретроспективно з моменту подання позову або заяви про зміну розміру аліментів.

Таким чином, чинне законодавство не передбачає процесуальної можливості на стадії забезпечення позову фактично «зупинити» або «зменшити» стягнення аліментів, яке здійснюється у раніше встановленому судом розмірі, до ухвалення рішення по суті спору. Такий підхід узгоджується з принципами стабільності та безперервності виконання судових рішень, ухвалених відповідно до вимог закону, а також із пріоритетом захисту прав та інтересів дитини.

За таких обставин суд дійшов висновку про помилковість тверджень заявника щодо того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього судового рішення. Вимоги заявника про забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки не доведено, яким чином виконання обов`язку зі сплати аліментів у визначеному судом розмірі може перешкодити виконанню можливого рішення суду у даній справі.

Також суд зазначає, що відповідно до положень частини першої статті 258 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ є різновидом судового рішення.

Відповідно до приписів пункту 9 статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з засад судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, зупинення стягнення, яке здійснюється на підставі судового наказу, фактично є зупиненням виконання судового рішення.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18, забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили, не допускається.

Крім того, застосування такого заходу забезпечення позову призведе до істотного порушення прав дітей позивача на належне утримання, які гарантовані як нормами національного законодавства України, так і положеннями міжнародних договорів, зокрема Конвенцією ООН про права дитини. Забезпечення позову не може здійснюватися таким чином, щоб порушувати права та законні інтереси іншої сторони, особливо права дитини, яка має безумовне та пріоритетне право на утримання з боку батьків.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви адвоката Роздорожного Олександра Олександровича про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчих провадженнях.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 149-153, 260, 261 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_5 , поданої в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Копію ухвали направити учасникам справи в електронні кабінети підсистеми «Електронний Суд».

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою https://dr.ki.court.gov.ua/sud2602/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя В.М. Маркєлова