Справа №:755/666/26
Провадження №: 2/755/1879/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

"23" березня 2026 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - три дні з дня отримання копії даної ухвали.

Підставами для залишення позову без руху визначено відсутність підтвердження щодо зарахування судового збору в сумі 15 140,00 грн, який сплачено відповідно до платіжної інструкції від 08 жовтня

2025 року № 11, до спеціального фонду Державного бюджету України, що встановлено перевіркою через комп`ютерну програму документообігу суду «Д-3».

Частиною п`ятою статті 272 ЦПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до довідки про доставку електронного документа від 12 лютого 2026 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2026 року про залишення позовної заяви без руху доставлено до електронного кабінету представника позивача - адвоката Озерової М.С., 12 лютого

2026 року о 23-50 год.

Таким чином, ухвалу про залишення позову без руху вручено позивачеві 13 лютого 2026 року

13 лютого 2026 року (вхід. від 26 лютого 2026 року № 9959) представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Озерова М.С., подала до суду клопотання, у якому просила надати додатковий строк для подання доказів у справі, у зв`язку із ненадходженням відповіді на запит до Державної казначейської служби України.

09 березня 2026 року (вхід. від 15 березня 2026 року № 14402) представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Озерова М.С., подала до суду заяву, у якій зазначила, що 13 лютого 2026 року позивач звернулась до відділення АТ «Ощадбанк» ТВБВ № 10026/06, м. Київ, просп. Миру 13, із заявою про надання доказів у здійсненні оплати судового збору. 13 лютого 2026 року на підтвердження здійснення оплати судового збору позивачем отримано копію платіжної інструкції від 08 жовтня 2025 року

№ . Позивачем 03 березня 2026 року отримано відповідь ГУ Державної казначейської служби України у м. Києві, згідно якої перевірку зарахування судового збору до державного бюджету здійснюють суди, а у разі відсутності підтвердження сплати у виписці, звертаються до ДП «Інформаційні судові системи». Також рекомендовано звернутися до Дніпровського районного суду м. Києва за інформацією про зарахування судового збору. 03 березня 2026 року надійшла відповідь на адвокатський запит з ДП «Інформаційні судові системи», у якій зазначено, що інформація про зарахування судового збору у сумі

15 140,00 грн. з призначенням за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до спеціального фонду державного бюджету України прийнята до бази автоматизованої системи документообігу суду

09 жовтня 2025 року о 12:48 год.

Вивчивши заяви позивача суд зазначає таке.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

До матеріалів справи позивачем долучено квитанцію про сплату від 08 жовтня 2025 року № 11 на суму 15 140,00 грн.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд вчинив перевірку зарахування судового збору у розмірі 15 140,00 грн, сплаченого відповідно до платіжної інструкції від 08 жовтня 2025 року № 11 про сплату судового збору у сумі 15 140,00 грн до Державного бюджету України.

При перевірці зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судом з`ясовано, що станом на 26 січня 2026 року інформація про зарахування коштів за платіжною інструкцією від 08 жовтня 2025 року № 11 про сплату судового збору у сумі 15 140,00 грн у справі

№ 755/666/26 за подання позовної заяви відсутня.

За наявності сумнівів у здійсненні сплати суми судового збору до Державного бюджету України і зарахування його до спеціального фонду цього бюджету суд вправі витребувати у платника відповідне підтвердження (довідку) органу Державної казначейської служби України, якому судовий збір перераховано.

Аналогічний висновок викладено в ухвалах Верховного Суду від 31 січня 2024 року по справі

№ 757/17452/21-ц, від 24 листопада 2023 року по справі № 334/5481/23, від 12 лютого 2024 року по справі № 2-814/10, від 30 квітня 2025 року по справі № 754/6846/24.

До заяви від 09 березня 2026 року (вхід. від 15 березня 2026 року № 14402) представником позивача долучено лист Державної казначейської служби України від 20 лютого 2026 року,

вих. № 05-07.3-10/2458, у якому зазначено, що перевірку зарахування судового збору до Державного бюджету здійснюють суди, а у разі відсутності підтвердження сплати у виписці, звертаються до ДП «Інформаційні судові системи».

Також позивачем долучено до матеріалів справи лист ДП «Інформаційні судові системи» від

06 березня 2026 року, вих. № 1328/6/11-20-26, у якому зазначено, що на рахунок Дніпровського районного суду міста Києва за реквізитами: референт документа в ДКСУ - 899702396, дата валютування - 08 жовтня 2025 року, рахунок отримувача - НОМЕР_2 , сума - 15 140,00 грн, призначення: «*;101; НОМЕР_1 ;;НОМЕР_1; ОСОБА_1 ;Судовий збір за позовом ОСОБА_1 ,Дніпровський районний суд м.Києва». Інформація про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України за платежем прийнята до бази автоматизованої системи документообігу Суду 09 жовтня 2025 року о 12:48 год.

На виконання вимоги статті 9 Закону України «Про судовий збір» суд повторно вчинив перевірку зарахування судового збору у розмірі 15 140,00 грн, сплаченого відповідно до платіжної інструкції від

08 жовтня 2025 року № 11 до Державного бюджету України.

Судом встановлено, що інформація про зарахування коштів до спеціального фонду Державного бюджету України за платіжною інструкцією від 08 жовтня 2025 року № 11 про сплату судового збору у сумі 15 140,00 грн за подання позовної заяви у справі № 755/666/26 відсутня.

Суд також враховує, що дата формування квитанції про сплату судового збору у сумі 3 028,00 грн, що долучено позивачем до матеріалів справи, а саме 08 жовтня 2025 року, значно передує даті звернення з позовом до ОСОБА_2 до Дніпровського районного суду міста Києва, що мало місце у грудні

2025 року.

Вказана квитанція від 08 жовтня 2025 року № 11 також не містить зазначення за яку саме позовну заяву сплачено судовий збір, що не виключає імовірності повторного використання такої квитанції при зверненні з позовами до відповідача до Дніпровського районного суду міста Києва.

Шляхом моніторингу відкритого порталу даних Єдиний державний реєстр судових рішень встановлено, що 13 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя, справа № 755/21439/25. Засобами програмного забезпечення автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3» встановлено, що до вказаної позовної заяви також долучено квитанцію від 08 жовтня 2025 року № 11 про сплату судового збору у сумі 15 140,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року по справі

№ 755/21439/25 позовну заяву повернуто позивачеві.

Верховний Суд в ухвалі від 05 лютого 2024 року по справі № 759/1911/19 вказав: «Додана до касаційної скарги квитанція від 29 грудня 2023 року на суму 3 073,60 грн за подану 05 січня 2024 року касаційну скаргу, яку ухвалою суду касаційної інстанції від 11 січня 2024 року повернуто, не є підставою для його зарахування за подання касаційної скарги 23 січня 2024 року. Оскільки за повторно подану касаційну скаргу судовий збір сплачується на загальних підставах.».

Слід також врахувати, що з огляду на положення пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», позивач ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися із заявою про повернення судового збору в межах справи № 755/21439/25 у зв`язку із поверненням позовної заяви.

Таким чином, додана до позовної заяви платіжна інструкція від 08 жовтня 2025 року № 11 про сплату судового збору не може слугувати належним доказом сплати судового збору за подачу позовної заяви від 08 грудня 2025 року по справі № 755/666/26.

Отже, позивач ОСОБА_1 вимоги ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від

26 січня 2026 року не виконала, недоліки позовної заяви не усунула.

Вказані недоліки позовної заяви є суттєвими і такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі до їх усунення.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною п`ятою статті 185 ЦПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня

2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною третьою статті 185 ЦПК України.

Суд звертає увагу позивача, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя, - вважати такою, що не подана та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити позивачу, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова