Справа №345/441/26
Провадження № 2/345/950/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2026 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Миговича О.М.

секретаря судового засідання Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання спадкових договорів,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки звернувся до суду з позовом про розірвання спадкових договорів. В позовній заяві вказав, що 26 жовтня 2012 року між сторонами було укладено два спадкові договори, зареєстровані у спадковому реєстрі за №53617013 договір відчуження житлового будинку та № 53617073 договір відчуження земельної ділянки за адресою проживання відчужувача АДРЕСА_1 . Станом на сьогодні відповідач не виконує умови договору повністю, в тому числі й з об`єктивних причин, а саме: фактичне постійне проживання відповідачки на території Російської Федерації, яка, як відомо, є країною-агресором відносно України. Відповідачка є рідною дочкою позивачки, то ж вони при можливості спілкуються між собою, відповідачка розуміє і не заперечує того, що фактично не надає своїй матері жодної допомоги і підтримки, то ж і не заперечує проти розірвання договору. Разом з тим, дане питання позивач вимушена вирішувати в судовому порядку, оскільки відповідач не має змоги на даний час ініціювати розірвання договорів у порядку, ними ж передбаченому (п. 11 договору № 53617013 та п. 20 договору № 53617073) з причин, зазначених вище.

З огляду на викладене вище, представник позивача просив розірвати спадковий договір від 26 жовтня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 , 14.05.1942 р/н відчужувач та ОСОБА_3 , громадянкою Російської Федерації набувач за № НОМЕР_1 , а також спадковий договір від 26 жовтня 2012 року між цими ж сторонами за № 53617073.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.02.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 04.03.2026, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

04.03.2026 судом винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 14.02.2025, про що повідомлено відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і дату розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачкою не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачка не скористалася, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8ст. 178 ЦПК України.

Позивачка та її представник адвокат Сметаніков А.В. в судове засідання не з`явились, однак позивачка подала до суду клопотання, в якому вказує, що позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити без її участі, не заперечує щодо винесення у справі заочного рішення.

Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, спадкових договорів, витягів про реєстрацію в спадковому реєстрі та з витягів про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка площею 0,0707 га кадастровий номер :34:008:0063, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що 26.10.2012 між ОСОБА_1 , відчужувач та ОСОБА_3 , набувач укладено спадкові договори, які посвідчені приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М., які зареєстровано в реєстрі за № 3448, 3450. Даний факт підтверджується і Витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Згідно з пунктом 1 обох Спадкових Договорів після смерті ОСОБА_1 передається у власність відповідачки належний відчужувачу на праві приватної власності житловий будинок та земельна ділянка.

Пунктами Спадкових Договорів передбачено, що на набувача майна покладаються такі обов`язки:

- щотижнево забезпечувати Відчужувачу купівлю продуктів харчування за рахунок його коштів;

- забезпечувати проведення прибирання будинку не менше одного разу на тиждень;

- забезпечувати купівлю Відчужувачу ліків та забезпечувати надання йому медичної допомоги у випадку захворювання за рахунок коштів Відчужувача;

- в разі смерті Відчужувача поховати її;

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

До загальних засад цивільного законодавства також належить і свобода договору (пункт 3 частини 1 статті 3 ЦК України).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно з статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).

Спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. Цивільний кодекс України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №209/3295/18 зазначено, що статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України). Суди попередніх інстанцій, встановивши, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів про виконання відповідачкою умов спадкового договору, зокрема, щодо надання грошової винагороди, забезпечення лікувальними засобами, та врахувавши, що на спростування вимог позивачки доказів не надано, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з невиконання набувачем розпоряджень відчужувача та недотримання відповідачкою умов спадкового договору».

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2021 року у справі №456/1081/20, спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру.

Іншою постановою Верховного Суду від 01 лютого 2021 року у справі № 295/14945/18 зазначено, що усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У постанові Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі №460/1496/14-ц зазначено, що відповідно до спадкового договору відповідач зобов`язувався особисто виконувати розпорядження, зокрема, в разі необхідності виконувати інші прохання чи розпорядження відчужувача щодо надання їй необхідної допомоги чи вчиненні дій, які відчужувач не може здійснити за станом свого здоров`я в процесі користування та догляду за житловим будинком та земельною ділянкою. Установивши, що відповідач не виконує розпорядження відчужувача та не дотримується умов пунктів 4-6 спадкового договору, суди попередніх інстанцій обґрунтовано задовольнили вимоги про розірвання правочину.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд звертає увагу, що чинне законодавство не вимагає, щоб за спадковим договором одна сторона у всіх випадках зобов`язувалася виконувати розпорядження другої сторони лише особисто. Порядок виконання обов`язків набувача за спадковим договором (особисте чи неособисте виконання) визначається сторонами такого договору, а не законом.

Під час розгляду справи судом не встановлено належного виконання відповідачкою обов`язків у повному обсязі, розпоряджень позивача, передбачених пунктами спірних договорів.

Перебування відповідачки ОСОБА_3 , зі слів позивача, за межами території України безумовно унеможливлює виконання нею належним чином умов спадкових договорів, укладених 26 жовтня 2012 року.

Також в судовому засіданні матеріалами справи, встановлено, що відповідачка на даний час є громадянином російської федерації.

При цьому, суд враховує підтверджений факт, що позивач ОСОБА_1 , є особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги, уклавши спірні договори, - мала сподівання на виконання її розпоряджень відповідачкою ОСОБА_3 у спосіб, визначений в договорах, однак була значною мірою позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договорів.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено порушення її прав відповідачкою, у зв`язку з невиконанням умов спадкових договорів, що є підставою для його розірвання в судовому порядку.

З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, при цьому невиконання відповідачкою ОСОБА_3 , як Набувачем, розпоряджень позивача ОСОБА_1 , як Відчужувача, за вказаними спадковими договорами, укладеними між сторонами, позбавляє позивача, за рахунок належного їй нерухомого майна, реалізувати свої права власника на розпорядження вказаним майном, на підставі чого, позовні вимоги про розірвання спадкових договорів, підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Розірвати спадковий договір від 26 жовтня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відчужувач та ОСОБА_3 , громадянкою Російської Федерації набувач за № НОМЕР_1 посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М., який зареєстровано в реєстрі за № 3448.

Розірвати спадковий договір від 26 жовтня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відчужувач та ОСОБА_3 , громадянкою Російської Федерації набувач за № НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М., який зареєстровано в реєстрі за № 3450.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя