ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26300/25

Провадження № 22-ц/820/348/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю: представників учасників справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року та ОСОБА_4 , яка подана його представником ОСОБА_2 , на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2025 року (суддя Карплюк О.І.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 13.12.2024 о 09 год. 54 хв. по вул. Тернопільська, 19 у м. Хмельницькому, водій ОСОБА_4 , в порушення п. 13.3 Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом «Renault Premium», державний номерний знак НОМЕР_1 , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, не дотримався безпечного бічного інтервалу, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Aveo», державний номерний знак. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження.

За фактом ДТП був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №195530, відповідно до змісту якого 13.12.2024 о 09 год. 54 по вул. Тернопільська, 19 у м. Хмельницькому, водій ОСОБА_5 , в порушення п. 13.3 Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_4 , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, під випередження не дотримався безпечного бічного інтервалу, в результаті чого скоїв зіткнення із транспортним засобом «Renault Premium», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.02.2025 у справі №686/249/25 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2025 року апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката Талалая А.С. залишено без задоволення, постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.02.2025 залишено без змін.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в Хмельницькому апеляційному суді експерт відділу автотехнічних розслідувань Хмельницького НДЕКЦ ОСОБА_6 , допитаний апеляційним судом в порядку ст.. 273 КУпАП, пояснив, що дії водія автомобіля «Chevrolet Aveo» не перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП, а причиною ДТП могли стати дії водія автомобіля «Renault Premium» ОСОБА_4 .

Згідно з висновком судового експерта Соломахи В.С. N?020/25 від 03.07.2025 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження у ДТП, складає 54679,6 грн.

За позицією позивачки, ОСОБА_4 , як власник джерела підвищеної небезпеки автомобіля «Renault Premium», повинен відшкодувати їй витрати, які вона змушена понести для відновлювального ремонту належного їй автомобіля «Chevrolet Aveo», пошкодженого в ДТП.

Враховуючи викладене, просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 58679,60 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

02.12.2025 представник ОСОБА_4 адвокат Талалай А.С. подав заяву про ухвалення додаткового рішення. Вказував, що у відзиві на позовну заяву зазначав попередній орієнтовний розрахунок судових витрат. Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2025 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому, посилається на незаконність та необґрунтованість.

Вказує, що суд першої інстанції, розглянувши справу без виклику сторін, позбавив учасників справи можливості надавати докази, заявляти клопотання, користуватися іншими процесуальними правами.

Зазначає, що позивачка мала намір з метою забезпечення доказів витребувати матеріали справи про адміністративне правопорушення №686/249/25, на підставі яких ініціювати призначення судової автотехнічної експертизи. Суд розглянувши справу у відсутності сторін, позбавив позивачку такої можливості.

Вказує, що судом порушено норми процесуального права в частині повідомлення про дату, час та місце слухання справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 через свого представника адвоката Талалая А.С. просив апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 через представника адвоката Талалая А.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, збільшивши розмір стягнутих з позивачки витрат на правничу допомогу до 25000 грн. При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає, що відповідач у розділі 6 відзиву на позовну заяву зробив заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, якою поінформовано суд, що докази стосовно розміру витрат на правничу допомогу, які відповідач сплатив або має намір сплатити у зв`язку з розглядом справи, буде подано до суду до закінчення судових дебатів або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. До заяви було долучено наявні у відповідача докази понесення витрат на правничу допомогу, лише акт приймання-передачі наданих послуг №01-02/2025 від 02.12.2025 було подано після ухвалення рішення суду, оскільки такий не існував на час подання відзиву і був підписаний сторонами лише 02.12.2025.

Крім того, суд першої інстанції не розглянув клопотання відповідача від 17.11.2025 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Також звертає увагу апеляційного суду на те, що позивачка не заявляла клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, що підлягають розподілу між сторонами.

Вважає, що суд не має права зменшувати суму витрат на правничу допомогу з власної ініціативи.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Бевз Ю.П. просив апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Представник відповідача адвокат Талалай А.С. в судовому засіданні просив апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_4 , яка подана його представником адвокатом Талалаєм А.С., задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б вказували на вину ОСОБА_4 у вчиненні ДТП.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись.

З матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2024 року о 09 год. 54 хв. по вул. Тернопільська, 19 у м. Хмельницькому відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «Renault Premium», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.02.2025 у справі №686/249/25 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 01.04.2025 постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області залишено без змін.

Згідно з наданим позивачкою висновком судового експерта Соломахи В.С. №020/25 від 03.07.2025 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження у ДТП, складає 54679,6 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault Premium», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна»» відповідно до полісу № 223518329.

Дані обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи та справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Положення цього Закону №1961-IV спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

При цьому, зазначений Закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Відповідно до статті 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Відповідно до цього Закону та статті 13 ЦК України, сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

З матеріалів справи вбачається, що ліміт відповідальності страховика ПрАТ «СК «Євроінс Україна»» за шкоду, заподіяну майну, за полісом №223518329 становить 160000 грн, розмір франшизи 3200 грн.

Таким чином, розмір шкоди, який заявляє позивачка, не перевищує ліміт відповідальності страховика.

За змістом положень ст. 48 ЦПК України вбачається, що відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Разом з тим, судом першої інстанції не було вирішено питання про можливість залучення до участі у справі ПрАТ «СК «Євроінс Україна»», як співвідповідача, що унеможливлює правильне вирішення спору по суті, хоча страхова компанія, у якій відповідач ОСОБА_4 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, є безпосереднім учасником спірних відносин.

Так як залучення іншої особи в якості співвідповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд в силу своїх повноважень, передбачених ст.ст. 367, 374 ЦПК України, вказаних порушень усунути не може, так як спір між належними сторонами попередньо повинен розглядатись судом першої інстанції.

Оскільки позивачка пред`явила позов не до усіх учасників спірних правовідносин, а ухвалене рішення у справі може вплинути на права та інтереси ПрАТ «СК «Євроінс Україна»», оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому, ухвалене у даній справі судове рішення не перешкоджає позивачці звернутись до суду з аналогічним позовом до належних відповідачів та довести заявлені нею позовні вимоги належними і допустимими доказами.

За таких обставин, є передчасними і позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди до розгляду справи по суті за участі належних сторін у справі та встановлення обставин щодо винної особи та ступеня її вини.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу у відсутності сторін, фактично позбавив її можливості ініціювати питання призначення експертизи.

Оскільки, статтею 177 ЦПК України визначено перелік документів, що додаються до позовної заяви.

Так, за змістом ч. 3 ст. 177 ЦПК України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів.

Частиною 5 ст. 177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

З матеріалів справи вбачається, що при подачі позову позивачка ОСОБА_3 не заявляла клопотання про призначення у справі експертизи, обмежившись лише клопотанням про витребування матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, справа за позовом ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відноситься до категорії малозначних справ, з огляду на те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому призначення судом першої інстанції справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства.

Безпідставним є доводи апеляційної скарги і в тій частині, що позивачка не була обізнана про розгляд справи. Оскільки копія ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 17 вересня 2025 року про відкриття провадження у справі, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 24.11.2025 направлялась на адресу позивачки, зазначену нею у позові, проте, поштове відправлення повернуто на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що, в розумінні положень цивільного процесуального законодавства, є врученням такої ухвали.

При цьому, інформація від позивачки про зміну адреси місця проживання (перебування, знаходження) чи адреси, на яку їй слід направляти повідомлення щодо розгляду її позову, до суду не надходила.

Ініціювавши судовий розгляд справи, насамперед позивачка повинна активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано.

Слід також враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Щодо ухваленого судом першої інстанції додаткового рішення слід зазначити наступне.

Відповідно до роз`яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009, у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тому, при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем у суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Встановлено, що у поданому до суду першої інстанції 17.11.2025 відзиві на позов представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Талалаєм А.С. зазначався попередній розрахунок суми витрат на правничу допомогу у всіх судових інстанціях. Крім того, зроблено заяву відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України про те, що докази стосовно розміру витрат на правничу допомогу, які відповідач сплатив або має намір сплатити у зв`язку з розглядом справи, буде подано до суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому, прохальна частина відзиву не містить вимоги про відшкодування судових витрат у конкретно визначеній сумі.

До відзиву представником відповідача долучено ордер на надання правничої допомоги №1086795 від 15.01.2025, договір №02/2025 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 13.01.2025, рахунок-фактура №01-02/2025 від 17.11.2025. (а.с. 54-75)

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.09.2021 у справі №161/7163/20, у випадку подання стороною справи до суду заяви про надання доказів про витрати, які вона сплатила за професійну правову допомогу у зв`язку з розглядом справи, у п`ятиденний строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, суд позбавлений можливості розглядати питання розподілу витрат на професійну правову допомогу до закінчення цього строку.

Так, з матеріалів справи також вбачається, що 24.11.2025 судом першої інстанції ухвалено рішення по суті щодо відмови в задоволенні позову.

02.12.2025, вже після ухвалення судового рішення і після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, представником відповідача адвокатом Талалаєм А.С. подано до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн. До заяви долучено акт №01-02/2025 від 02.12.2025 прийому-передачі наданих послуг до договору №02/2025 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 13.01.2025.

Таким чином, відповідач пропустив строк для подання доказів понесених витрат. При цьому, у заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача не просив поновити пропущений процесуальний строк та не вказав про поважність причин його пропуску.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що в частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, у розмірі 25000 грн, заяву відповідача, подану його представником, необхідно залишити без розгляду. Даний доказ був наданий стороною відповідача поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка подана його представником Талалаєм Андрієм Славомировичем, залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2025 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_3 відмовити.

Заяву ОСОБА_4 , подану його представником Талалаєм Андрієм Славомировичем, про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

.

Повне судове рішення складено 16 березня 2026 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

А.М. Костенко