Справа № 462/8218/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючого судді Гедз Б.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

представник позивача ЛМКП ««Львівтеплоенерго»» - Капранова Н. Я., звернулась із позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 68144,22 грн., яка складається із: заборгованості за послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення), за період з 01.05.2019 до 31.08.2025, у розмірі 54561,03 грн.; заборгованості за послуги з постачання гарячої води, за період з 01.12.2019 до 31.08.2025, у розмірі 7827,10 грн., пені у розмірі 3869,73 грн., 3% річних у розмірі 426,84 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 459,52 грн. та судові витрати у розмірі 3028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01.07.2014 року та по 31.12.2023 року надавачем послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 було ЛКП «Залізничнетеплоенерго. Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 06.07.2023 року № 3409 «Про припинення ЛКП «Залізничнетеплоенерго» шляхом приєднання до ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ухвали Львівської міської ради від 14.12.2023 року № 4142 «Про затвердження передавального акта ЛКП «Залізничнетеплоенерго», яке припиняється шляхом приєднання до ЛМКП «Львівтеплоенерго» надавачем послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання для споживачів ЛКП «Залізничнетеплоенерго» з 01.01.2024 року є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають відповідачі у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Відповідачам для здійснення оплати за надані послуги був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення на оплату таких послуг. 01.07.2014 року між ЛКП «Залізничнетеплоенерго» та мешканцями кватири за адресою: АДРЕСА_1 шляхом приєднання був укладений Договір приєднання про надання послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, який діяв до 30.11.2021 року. З 01.12.2021 року між ЛКП «Залізничнетеплоенерго» та споживачем вважається укладеним індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Договір був опублікований на офіційному сайті ЛКП «Залізничнетеплоенерго». З дня опублікування від співвласників багатоквартирного будинку, у тому числі і від відповідачів рішення про вибір моделі договірних відносин до стягувача не надходило. З врахуванням чого, сторонами у належній формі, що встановлена законом, було укладено типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, що є публічними договорами приєднання. Згідно умов вказаних договорів споживач здійснює оплату за цими договорами щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Між відповідачами та позивачем встановлені фактичні договірні відносини з приводу надання послуг у сфері теплопостачання, а саме виконавець надав послуги відповідачам, а останні такими послугами користувалися для задоволення своїх потреб, та не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, проте оплату належним чином не здійснювали, тому у період з 01.05.2019 до 31.08.2025 виникла заборгованість за послуги постачання теплової енергії (централізованого опалення) у розмірі 54561,03 грн. та за період з 01.12.2019 до 31.08.2025 виникла заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 7827,10 грн.Крім цього, позивачем, відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховано пеню у розмірі 3869,73 грн., 3% річних у розмірі 426,84 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 459,52 грн, які позивач також просить стягнути з відповідача на свою користь. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду міста Львова від 02.12.2025 відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідачки про розгляд вказаної справи у порядку спрощеного провадження, зокрема судом за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 скеровувалась рекомендованою поштовою кореспонденцією ухвала про відкриття провадження у справі, в якій відповідачам роз`яснено право, порядок та строк подання відзиву на позовну заяву, однак як вбачається із конверта, яким скеровувалась судова кореспонденція, такий повернуто на адресу суду неврученим адресатам із зазначенням причини невручення, згідно довідки АТ «Укрпошта» - «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

У визначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, відповідачкою відзиву до суду не подано, про наявність поважних причин не подання відзиву у встановлений строк суду не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення також не поступала.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК Українисуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як зазначається у п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

ЛМКП «Львівтеплоенерго», відповідно до Закону України «Про теплопостачання» є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Згідно положень п. 7 ухвали Львівської міської ради № 3409 від 06.07.2023 року «Про припинення ЛКП «Залізничнетеплоенерго» шляхом приєднання його до ЛМКП «Львівтеплоенерго», ЛМКП «Львівтеплоенерго» є правонаступником усього майна, прав та обов`язків ЛКП «Залізничнетеплоенерго».

Положеннями п. 2 ухвали Львівської міської ради № 4142 від 14.12.2023 року «Про затвердження передавального акта ЛКП «Залізничнетеплоенерго», яке припиняється шляхом приєднання до ЛМКП «Львівтеплоенерго», з 01.01.2024 року здійснюється передача-приймання всіх активів і пасивів балансу ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на баланс ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 11/.

Відповідно до розрахунку заборгованості у споживача особовий рахунок: НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 у період з з 01.05.2019 до 31.08.2025 виникла заборгованість за послуги постачання теплової енергії (централізованого опалення) у розмірі 54561,03 грн. та за період з 01.12.2019 до 31.08.2025 виникла заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 7827,10 грн /а.с. 12, 13/.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Як вбачається зі змісту ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться - комунальні послуги, в тому числі централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, централізоване опалення, та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами.

При цьому, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю для настання відповідних правових наслідків.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що поведінка сторін свідчить про фактичне укладення ними договору про постачання теплової енергії для потреби опалення до квартири відповідачів, оскільки послуги позивачем надаються, а відповідачі ними користуються та жодних претензій з цього питання до позивача не заявляють.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Таким чином, позивачем виконано свої зобов`язання щодо надання послуг з постачання теплової енергії (централізованого теплопостачання). У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання.

Таким чином, між позивачем та відповідачем фактично склалися правовідносини з надання комунальних послуг і оплати за них. Доказів того, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надає відповідачам послуги з центрального опалення відповідачами суду не надано, з матеріалів справи вбачається, що вони від таких послуг не відмовлялась та використовувала для власних потреб, тим самим визнавали наявність правовідносин з ЛКП «Залізничнетеплоенерго», правонаступником якого є позивач.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що, оскільки послуги з теплопостачання надавались, відповідачі ними фактично користувалась, то вони підлягають оплаті.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується розрахунком заборгованості, відповідачі не оплачували за спожиту теплову енергію та гарячу воду, внаслідок чого в них утворилась заборгованість у період з з 01.05.2019 до 31.08.2025 виникла заборгованість за послуги постачання теплової енергії (централізованого опалення) у розмірі 54561,03 грн. та за період з 01.12.2019 до 31.08.2025 виникла заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 7827,10 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат, то суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов`язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені ст.625 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначається у ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п. 45 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021 року, у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка від суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29.12.2023 року, яка набрала чинності 30.12.2023 року, внесено зміни та пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено в такій редакції: установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15.05.2015 року № 285).

Згідно з наданим розрахунком за період з 01.01.2024 року по 30.06.2025 року в загальному за опалення та гарячу воду нараховано пеню у розмірі пені у розмірі 3869,73 грн., 3% річних у розмірі 426,84 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 459,52 грн/а.с. 14, 15/.

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачами суду не надано.

Виходячи з наведеного та враховуючи неналежне виконання відповідачів зобов`язань щодо сплати за надані послуг, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційної складової, пені та трьох відсотків річних, вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі до суду позову сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 20059 від 09.09.2025 року /а.с. 6/.

Із врахуванням наведеного, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. в рівних частинах, що становитиме по 1 514,00 грн судового збору з кожного.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 141, 247, 274, 275, 279, 264, 265, 268 ЦПК України, суддя

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість у розмірі 68144 (шістдесят вісім тисяч сто сорок чотири) гривні 22 коп., яка складається із: заборгованості за послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення), за період з 01.05.2019 до 31.08.2025, у розмірі 54561,03 грн.; заборгованості за послуги з постачання гарячої води, за період з 01.12.2019 до 31.08.2025, у розмірі 7827,10 грн., пені у розмірі 3869,73 грн., 3% річних у розмірі 426,84 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 459,52 грн.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп., а саме по 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп. із кожного.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», , місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортні дані: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал рішення у справі № 462/8218/25.

Суддя: Б.М.Гедз