ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року

м. Харків

справа № 638/8517/25

провадження № 22-ц/818/658/26

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Муренченко С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Харківська міська рада,

третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Тельпіс О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника Канівця Сергія Івановича, на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 липня 2025 року в складі судді Семіряд І.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Тельпіс Ольга Вікторівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцем за законом є він, син померлої, інших спадкоємців немає.

Зазначив, що після смерті матері залишилося спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_2 та 1/2 частина квартири АДРЕСА_3 .

Вказав, що 18.04.2025 ним подано заяву про прийняття спадщини, а 22.04.2025 приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Посилався на те, що він не звернувся у встановлений строк з заявою про прийняття спадщини, так як тривалий час перебуває за межами України, з грудня 2020 року працює за кордоном, щоб допомогти матері, яка тривалий час хворіла. У нього складні умови праці, які пов`язані з відрядженням та унеможливлювали своєчасно звернутися до консульських установ. Окрім того, прийом громадян у консульських установах здійснюється у конкретно визначені дні. Також він здійснював постійний догляд за дружиною, яка перенесла інсульт. Вказані обставини перешкоджали вчасно подати заяву про прийняття спадщини.

Просив визначити ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті матері, ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що незгода суду з поважністю причин пропуску строку для прийняття спадщини, а саме з постійним перебуванням з 2020 року за межами України, його численними відрядженнями за межами України не може усувати його, як законного спадкоємця від права на спадкування. Він, як спадкоємець, не був усунутий від права на спадкування, не відмовився від прийняття спадщини та бажає її прийняти. Його дії про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини не можуть вважитися незаконним втручанням у права територіальної громади м. Харкова, оскільки він сам є членом цієї громади, і перехід спадкового майна в подальшому до іншого члена громади порушує засади цивільного законодавства, зокрема неприпустимість позбавлення права власності, справедливості та розумності. Відмовляючи йому, як єдиному законному спадкоємцю, в наданні додаткового строку на прийняття спадщини, суд першої інстанції не забезпечив розумний та справедливий баланс між приватними й публічними інтересами, порушив його «законне сподівання» в отриманні можливості ефективно здійснити майнове право, внаслідок чого не було дотримано принципу верховенства права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не навів поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які б свідчили про пропуск такого строку з незалежних від нього вагомих причин, не надав доказів, які б свідчили про неприйняття ним спадщини з причин, які є для нього об`єктивними, непереборними.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с.12).

З 27.10.2023 ОСОБА_2 зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.51 зворот).

З копії закордонного паспорта ОСОБА_1 вбачається, що 24.09.2020 він виїхав за межі України (а.с.43-46).

25.03.2025 ОСОБА_1 складено заяву про прийняття спадщини, яка засвідчена у присутності ОСОБА_3 , нотаріуса у Кракові у його нотаріальній конторі, що по вул. Мєховській, 5В/2, у Кракові (а.с.48 зворот).

18.04.2025 ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_4 , звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тельпіс О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 (а.с.13).

22.04.2025 постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тельпіс О.В. відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме відмовлено ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_4 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що залишилися після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у ОСОБА_1 відсутній факт прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_2 (а.с.14).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1,3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270 ЦК України).

За змістом частин 1 та 3статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18).

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, постанову Верховного Суду від 29 грудня 2025 року у справі № 759/6003/23 (провадження № 61-11959св24).

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина. Спадкоємцем за законом є син померлої ОСОБА_1 .

25.03.2025 ОСОБА_1 складено заяву про прийняття спадщини, яка засвідчена у присутності ОСОБА_3 , нотаріуса у Кракові у його нотаріальній конторі, що по вул. Мєховській, 5В/2, у Кракові.

18.04.2025 ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_4 , звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Тельпіс О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, пропустив шестимісячний строк, у зв`язку з чим нотаріус відмовив йому в оформленні спадкового майна.

Звертаючись до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зазначав причинами пропуску такого строку тривалий час перебуває за межами України, з грудня 2020 року працює за кордоном, складні умови праці, які пов`язані з відрядженням та унеможливлювали своєчасно звернутися до консульських установ. Окрім того, прийом громадян у консульських установах здійснюється у конкретно визначені дні. Також він здійснював постійний догляд за дружиною, яка перенесла інсульт.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшов висновку, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачем без поважних причин.

З огляду на встановлені обставини справи колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки факт усвідомлення позивачем його права на спадкування поряд із вказаним ним причинами пропуску строку для прийняття спадщини, за умови невжиття ним активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.

При цьому ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку із складними умовами праці за кордоном, неможливість своєчасно звернутися до консульських установ та здійснення ним постійного догляду за дружиною, яка перенесла інсульт.

Надані позивачем докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку із його перебуванням за кордоном з 2020 року є недостатніми доказами, оскільки не підтверджують поважність пропуску строку, відведеного на прийняття спадщини, та не свідчать про наявність об`єктивних та непереборних перешкод для прийняття ним спадщини.

Таким чином, зазначені причини не можуть бути визнані поважними, оскільки такі не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними для нього труднощами, наявність яких перешкоджала поданню позивачем заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Колегія суддів зазначає, що позивач не був позбавлений можливості надіслати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори засобами поштового зв`язку.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, дав належну оцінку обставинам, на які посилався позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у нього об`єктивних, непереборних і істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті у квітні 2024 року його матері ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції вірно узяв до уваги, що протягом цього тривалого часу позивач не вчиняв дій щодо прийняття спадщини і не навів аргументів про наявність перешкод у зверненні до нотаріуса протягом визначеного законом шестимісячного строку.

Позивач не навів та не обґрунтував поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що доводи позивача, викладені в позові, не можуть бути підставою для визнання поважною причини пропуску такого строку, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки обставини, якими обґрунтовані підстави позову, не свідчать про неможливість вчинення позивачем дій з дня відкриття спадщини щодо прийняття спадщини, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника Канівця Сергія Івановича, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 08 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина