ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3520/26 Справа № 212/1888/25 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

справа № 212/1888/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Дяченко Д.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сергієнко Дмитро Миколайович, на рішення Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Пуствітом О.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 грудня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Умріхіна Клавдія Андріївна, Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 11 січня 2012 року між ОСОБА_3 (далі - Дарувальник) та ОСОБА_1 (далі - Обдаровуваний) було укладено Договір дарування, за яким Дарувальник безоплатно передає у власність Обдаровуваного належну йому двокімнатну квартиру, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 44,05 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що розташована на другому поверсі чотирьохповерхового житлового будинку. Документом, що підтверджують право власності Дарувальника на відчужувану квартиру є: свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 28 грудня 2011 року, видане органом приватизації виконкому Жовтневої районної у місті ради, згідно з рішенням № 583 від 21 грудня 2011 року; та зареєстроване в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі: 289П-588, номер запису 588, реєстраційний номер майна: 35706615. Дарунок сторони оцінили у 31 500 гривень. Згідно пункту 10 цього Договору дарування право власності у Обдаровуваного на дарунок, згідно статті 722 Цивільного кодексу України виникає з моменту його прийняття. Так, Обдаровуваний отримав від Дарувальника ключі від квартири та технічну документацію. На підставі вказаного Договору дарування позивач в наступному укладає договори з відповідними комунальними службами. Далі позивач реєструє вказану квартиру та отримує технічний паспорт на своє ім`я у Комунальному підприємстві «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради».

28 січня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви позивачем було подано договір дарування від 11 січня 2012 року (ВРП 524129), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького Міського нотаріального округу 11 січня 2012 року Мазепою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 70.

03 лютого 2025 року позивач отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки актуальна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно заявленого об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , містить про державну реєстрацію права власності за особою, відмінною від особи заявника з 11 грудня 2024 року.

Позивачу стало відомо, що 11 грудня 2024 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 1958 року народження, його доньці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: двохкімнатної квартири, загальною площею - 44,05 кв.м., житловою площею - 27,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованої на другому поверсі чотирьохповерхового житлового будинку, і належала спадкодавцю на підставі Дублікату № 1 Свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 вересня 2018 року виконкомом Покровської районної у місті ради, згідно з рішенням № 390 від 14 вересня 2018 року, зареєстрованого 24 січня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта: 110, номер відомостей про речове право: 35257869, замість втраченого Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 28 грудня 2011 року, виданого виконкомом Жовтневої районної у місті ради, яке було зареєстроване в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», в реєстровій книзі: 289П-588-588.

Таким чином, в період, коли позивач займався поступовим переоформленням квартири, яка належить йому на праві власності відповідно до Договору дарування від 11 січня 2012 року, ОСОБА_3 отримав Дублікат № 1 Свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 вересня 2018 року виконкомом Покровської районної у місті ради, згідно з рішенням № 390 від 14 вересня 2018 року, зареєстрованого 24 січня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта: 110, номер відомостей про речове право: 35257869, тобто вчинив неправомірні дії щодо отримання Дублікату № 1 Свідоцтва про право власності на це житло.

Видача такого Свідоцтва про право на спадщину за законом, що складається з нерухомого майна відносно заявленого об`єкта за вкзаною вище адресою є порушенням прав власності на цей об`єкт позивача, який набув права власності як Обдаровуваний за Договором дарування від 11 січня 2012 року від Дарувальника - ОСОБА_3 . На теперішній час, з боку відповідача відбуваються дії щодо продажу вказаної квартири, а також здійснюється самовільне проникнення в житлове приміщення шляхом знищення особистого майна позивача, що є складовою кримінального правопорушення.

У позасудовому порядку відновити порушене право позивача іншим чином ніж через суд не представляєтеся можливим.

На підставі наведеного вище, позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11 грудня 2024 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Умріхіною К.А., спадкова справа № 42/2024, зареєстровано в реєстрі за № 1024. Припинити державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та містить про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 з 11 грудня 2024 року. Припинити державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та містить про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на підставі Дублікату № 1 Свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 вересня 2018 року виконкомом Покровської районної у місті ради, згідно з рішенням № 390 від 14 вересня 2018 року, зареєстрованого 24 січня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта: 110, номер відомостей про речове право: 35257869.

Рішенням Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 11 грудня 2024 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Умріхіною Клавдією Андріївною, спадкова справа № 42/2024, зареєстровано в реєстрі за № 1024.

Припинено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та містить відомості про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 з 11 грудня 2024 року.

Припинено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та містить про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на підставі Дублікату № 1 Свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 вересня 2018 року виконкомом Покровської районної у місті ради, згідно з рішенням № 390 від 14 вересня 2018 року, зареєстрованого 24 січня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта: 110, номер відомостей про речове право: 35257869.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 3 633 грн 60 коп.

Зазначено, що заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року (справа № 212/1888/25, пр. 2-з/212/10/25), продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання зазначеним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи судом першої інстанції не було повно і всебічно з`ясовані обставини спору, не проведено правову оцінку доводів представника відповідачки, при ухвалені рішення не взято до уваги необхідність застосування спеціального закону - Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», чим порушено норми матеріального права.

Як зазначено у Договорі дарування двокімнатної квартири, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 44,05 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що розташована на другому поверсі чотирьохповерхового житлового будинку від 11 січня 2012 року: «Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності на квартиру підлягає державній реєстрації у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» або в іншому відповідному компетентному органі.» Слід зауважити, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказу, який підтверджує проведення (після укладання 11 січня 2012 року Договору дарування) державної реєстрації прав на нерухомість спірної двокімнатної квартири. У реєстрах, передбачених законодавством України, відсутні дані про державну реєстрацію речового права позивача на спірну квартиру. Отже, з викладеного вбачається, що оскільки реєстрацію речових прав ОСОБА_1 на нерухоме майно вищезазначену квартиру не було позивачем проведено відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення , а також те, що на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що передбачало їх обов`язков у реєстрацію, то враховуючи ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речове право на квартиру не можливо визнати дійсним.

Також апелянт зазначає, що у позивача ОСОБА_1 було достатньо часу для звернення до компетентних органів для державної реєстрації права на квартиру. Про це свідчить укладання 19 липня 2021 року договору реструктуризації заборгованості за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання, і 05 серпня 2015 року договору на установку побутового лічильника газу.

Крім порушеня норм матеріального права апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права посилаючись на те, що оскаржуване рішення не було оголошено негайно після завершення судового розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Кабанову Т.І., , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, 11 січня 2012 року позивач ОСОБА_1 отримав в дар від ОСОБА_3 двокімнатну квартиру, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 44,05 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що розташована на другому поверсі чотирьохповерхового житлового будинку Дані обставини підтверджуються Договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепою Н.М.

Згідно з п.2 Договору дарування від 11 січня 2012 року відчужувана квартира належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 28 грудня 2011 року, виданого органом приватизації виконкому Жовтневої районної у місті ради, згідно з рішенням № 583 від 21 грудня 2011 року; та зареєстрованого в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в книзі: 289П-588, номер запису 588, реєстраційний номер майна: 35706615.

Відповідно до п.10 Договору дарування від 11 січня 2012 року право власності у Обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняттям дарунка вважається одержання Обдарованим ключів та технічної документації від квартири. Обдарований прийняв від Дарувальника технічну документацію та ключі від квартири. Сторони усвідомлюють цим фактом, що прийняття дарунку відбулося.

Після укладення вказаного правочину позивач мешкав в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , сплачував комунальні послуги, 19 липня 2021 року уклав договір реструктуризації заборгованості за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання та 05 серпня 2015 року договір на установку побутового лічильника газу.

ОСОБА_3 , 1958 року народження помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Умріхіною К.А. було відкрито спадкову справу № 42/2024.

Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_3 є його донька - відповідач по справі ОСОБА_2 .

11 грудня 2024 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Умріхіною К.А. відповідачу видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: НТО 885829, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала у власність двокімнатну квартиру, загальною площею - 44,05 кв.м., житловою площею - 27,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Зареєстровано в реєстрі за №1024.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивач посилався на те, що відповідно до Договору дарування від 11 січня 2012 року він є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а дії відповіадча щодо оформлення права власності на вказану квартиру є незаконними.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що в момент прийняття в дар позивачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на вказану квартиру у Дарувальника припинилося, у зв`язку з чим видача відповідача Свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: НТО 885829, дата видачі: 11.12.2024, яке зареєстровано в реєстрі за №1024 року, а також реєстрація за ОСОБА_2 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 є незаконними, тому для захисту прав позивача необхідним є припинення державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та містить про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 з 11 грудня 2024 року та припинення державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та містить про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальний) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Як вбачається зі змісту ст. 718 ЦК України предметом договору дарування може бути зокрема нерухома річ.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, що розташовані на них.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, перехід і припинення, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, що діяла на момент укладення оспорюваного договору дарування, підлягають обов`язковій державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 722 ЦК України визначено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Це правило застосовується в сукупності із загальними нормами ЦК України щодо моменту набуття права власності за договором.

Пунктом 4 ст. 722 ЦК України регламентовано прийняття дарунку шляхом прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України відчуження нерухомого майна є підставою припинення права власності на нього.

Системний аналіз статей 346,717,719,722 ЦК України і положень договору дарування укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , дають підстави для висновку про те, що право власності на подароване майно перейшло до обдарованого в момент прийняття дарунку, відповідно до пункту 10 Договору дарування, відповідно до якого право власності у Обдаровуваного на дарунок, згідно статті 722 Цивільного кодексу України, виникає з моменту його прийняття. Так, Обдаровуваний отримав від Дарувальника ключі від квартири та технічну документацію. Таким чином, після укладенням договору дарування припинено право власності у ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Таким чином, за відсутності державної реєстрації прав на нерухоме майно, які виникають на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, обдарована особа набуває право власності на дарунок відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України та умов договору дарування, однак обмежена у праві розпорядження цим майном до моменту реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на майно. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Першої судової палати касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 619357св18.

Отже, в момент прийняття в дар позивачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності ОСОБА_5 , на вказану квартиру припинилося.

Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виходячи з вимог ст. ст. 1296-1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачою свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Отже, оскільки на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 не володів на праві власності квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то вказане майно не входило до складу спадкової маси, а отже воно не могло бути успадковане відповідачем.

У зв`язку з цим незаконною є видача відповідачу Свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: НТО 885829, дата видачі: 11.12.2024, зареєстровано в реєстрі за №1024 року, а також реєстрація за ОСОБА_2 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ,

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2022 року справа № 385/321/20 (№ 61-9916сво21) сформував правовий висновок, виходячи з якого заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).

Як зазначалося вище, саме позивач є власником двокімнатно квартири, житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 44,05 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а отже видача відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру порушує права ОСОБА_1 , як одноосібного законного власника цієї квартири.

Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі наведеного вище колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що при ухвалені рішення судом не взято до уваги необхідність застосування спеціального закону - Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не враховано, що реєстрація нерухомого майна є обов`язковою, права на майно виникає тільки на підставі факту реєстрації, з огляду на те, що за відсутності державної реєстрації прав на нерухоме майно, які виникають на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, обдарована особа набуває право власності на дарунок, відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України та умов договору дарування, та лише обмежена у праві розпорядження цим майном до моменту реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на майно. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Першої судової палати касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 619357св18.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що у позивача ОСОБА_1 було достатньо часу для звернення до компетентних органів для державної реєстрації права на квартиру не можуть бути підставю для відмови в задовленні позовних вимог позивача, оскільки питання щодо державної реєстрації права на спірну квартиру є правом позивача та не спростовує того фатку, що відповідно до Договору дарування від 11 січня 2012 року позивач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Доводи апеляційної скарги по суті позовних вимог не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Крім того, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Посилання апелянта по порушення судом першої інсанції норм процесуального права, а саме на те, що оскаржуване рішення не було оголошено негайно після завершення судового розгляду, спростовується протоколом судового засідання, зауваження на який не було подано сторонами у справі.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Сергієнко Дмитро Миколайович, залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: