Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/3345/25
Номер провадження2/173/603/2026
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 березня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участі:

секретаря Салтикової С.І.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду, позовну заяву ОСОБА_3 до Дніпропетровської обласної прокуратури, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилалася на те, що у кримінальній справі слідчим прокуратури Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було накладено арешт на квартиру по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 . ОСОБА_6 помер. Вона є дружиною ОСОБА_6 . Після смерті останнього залишилось спадкове майно, а саме: квартира, яка розташована в АДРЕСА_1 . Спадкоємцями після смерті є позивач та їх діти. Вироками Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2009 та від 23.12.2010 року ОСОБА_6 був засуджений за ст. 364 КК України до штрафів, штрафи сплачені. На даний час відсутня потреба в арешті вищезазначеного майна, а наявність накладеного арешту перешкоджає позивачеві реалізувати законне право на отримання свідоцтва про право на спадщину, що, в свою чергу, унеможливлює реалізацію прав позивача як власника вказаного вище майна на вільне володіння, розпорядження та користування вказаним вище майном, на підставі чого позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.

Провадження у справі відкрито 15.12.2025.

06.01.26 надійшов відзив на позовну заяву.

19.01.26 закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явилася.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила суду, що арешт на майно ОСОБА_6 було накладено у зв`язку з порушенням кримінальної справи. У 2009 та 2010 роках його було засуджено до покарань у виді штрафів, які він сплатив. Однак арешт на квартиру ні слідчими органами, ані судом не було скасовано. Тепер після смерті чоловіка позивач не може прийняти спадщину.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову покладалася на розсуд суду.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належно.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є дружиною ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого повторно 13.08.2020.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.11.2024 року серії НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.12.1997 квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_6 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_5 (син).

Верхньодніпровським відділом державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області 15.10.2025 повідомлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна містяться наявний запис про обтяження № 8515874, підставою якого є постанова про накладання арешту на майно б/н від 24.02.2009 року слідчим прокуратури Верхньодніпровського району Дніпропетровської області Стежко Є.М., об`єкт обтяження: квартира по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 .

Дане обтяження у вигляді арешту зареєстровано 04.03.2009 року Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 8515874) на підставі постанови слідчого прокуратури.

Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.12.2009 ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 21-1, ч. 1 ст. 272 КК України до покарання у вигляді штрафу.

Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.12.2010 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 212-1 КК України до покарання у вигляді штрафу.

Платіжні доручення щодо виплати штрафів додані до матеріалів справи.

Цивільні позови по даним кримінальним справам не заявлялися.

Згідно матеріалів спадкової справи № 41, заведеної 31.01.2025, із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7 звернулася його дружина позивач по справі. Їх діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовилися від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а правовстановлюючим документом на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.

Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2012 року (справа №6-164цс12), відповідно до якої, в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.

Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину, але ще не отримав свідоцтво про право на спадщину, може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема, і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту, а надто, коли такий арешт перешкоджає оформленню спадкових прав.

Цивільним законодавством встановлено певні особливості щодо спадкування нерухомого майна.

Зокрема, як було зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст.1297 ЦК України, обов`язковим є отримання свідоцтва про право на спадщину.

В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з - під арешту (постанова Верховного Суду України від 23.01.2013).

Арешт перешкоджає позивачу, як спадкоємцю (власнику) в процедурі оформлення спадкових прав.

Відповідно до п. 4.17 п. 4 Глави 10 Розділу II Порядку, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Отже, виходячи з наведеного, основним позасудовим способом оформлення права власності на майно в порядку спадкування за законом є отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. Наявність арешту на майно спадкодавця перешкоджає ОСОБА_3 , як спадкоємиці за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку ст. 1268 ЦК України після смерті свого чоловіка та стало підставою затримки у видачі свідоцтва про право на спадщину до його зняття.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.

Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

З припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Враховуючи наведені правові підстави позову, а також те, що предметом спору є зняття арешту з майна померлого боржника, накладеного в межах кримінальних проваджень, за якими ОСОБА_6 було засуджено до покарання у виді штрафів, які на даний час сплачені, при цьому цивільні позови у межах зазначених проваджень не заявлялися, судові витрати відсутні, інші грошові зобов`язання не встановлені, а спадкоємиця позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку, що свідчить про порушення її прав та необхідність їх судового захисту, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Дніпропетровської обласної прокуратури (Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 38, ), треті особи: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови слідчого прокуратури Верхньодніпровського району Дніпропетровської області Стежко Є.М. від 24.02.2009 р. б/н, запис про який внесено до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.03.2009 року № 8515874 Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 8515874, 04.03.2009).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв