провадження № 2-др/753/55/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2026 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Коренюк А.М., розглянувши в приміщенні суду в м.Києві заяву адвоката Загорської Алли Григорівни в інтересах Дорічного підприємства "Дарниця-1" про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення понесених витрат на правову допомогу, за матеріалами судового наказу за заявою Дорічного підприємства "Дарниця-1" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово - комунальні послуги, суддя -

ВСТАНОВИВ :

Адвокат Загорська А.Г. в інтересах ДП "Дарниця-1" звернулась до суду із заявою від 27.02.2026 року, яка передана судді 20.03.2026 року, про постановлення додаткового судового рішення про відшкодування заявнику витрат на правову допомогу за матеріалами судового наказу за заявою ДП "Дарниця-1" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово - комунальні послуги, в сумі 2 000 грн.00 коп., яка не вирішена судом при постановлення судового наказу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 3 та 4 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Тлумачення положень ст.270 ЦПК України дає змогу дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення - засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги (постанова Верховного Суду від 1 листопада 2023 року у справі № 202/3681/16 (провадження № 61-10719св23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи цю заяву, суд враховує, що судовий наказ ухвалений за результатами розгляду наказного провадження справи без повідомлення учасників справи, додаткове рішення (судовий наказ) відповідно до вимог ЦПК України має ухвалюватися в такому ж порядку, що й первісне судове рішення, тобто у порядку наказного провадження справи без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Наказне провадження - особливий вид цивільного процесу, спрямований на вирішення безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу (ч.1 ст.160 ЦПК України).

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.161 ЦПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Тобто, заявник у такій заяві про видачу судового наказу відповідно до ч.2 ст.161 ЦПК України мав право вибору звернення до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні, й, оскільки наказне провадження не передбачає спірності вимог, витрат на правову допомогу, не можуть включатися до складу вимог заяви про видачу судового наказу, оскільки такі є спірними, що визначено положенням ст.137 ЦПК України, відтак заява про видачу додаткового судового наказу про витрати заявника на правову допомогу в сумі 2 000 грн.00 коп. задоволенню не підлягає.

Так, судовим наказом постановленим Дарницьким районним судом м.Києва від 07.11.2025 року задоволено заяву ДП "Дарниця-1" про видачу судового наказу. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , на користь ДП "Дарниця-1", 02132, місто Київ, вулиця Дніпровська Набережна, буд.26-К, ЄДРПОУ - 30108660, за період з червня 2025 року по вересень 2025 року заборгованість за оплату житлово - комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , - 5 581 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одна) грн. 88 (вісімдесят вісім) коп. Стягнуто з боржника на користь стягувача судовий збір у розмірі 302 (триста дві) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Суд, дослідивши матеріали заяви, зміст вимог, судовий наказ, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про компенсацію витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, зважаючи на правила розгляду заяв про видачу судового наказу, яка будується на безспірності вимог, натомість вимога заяви про ухвалення додаткового судового назазу про понесені заявником судові витрати на правову допомогу в суді першої інстанції (2 000 грн. 00 коп.) будується на спірності, а тому не може бути предметом розгляду в межах судового наказу, й таке враховувалось судом при вирішенні заяви про видачу судового наказу.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (ч.1 ст. 270 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.2-5 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

На підставівищевикладеного, п.9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст. 160-161 ЦК України, керуючись ст. 270 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

У заяві адвоката Загорської Алли Григорівни в інтересах Дорічного підприємства "Дарниця-1" про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення понесених витрат на правову допомогу, за матеріалами судового наказу за заявою Дорічного підприємства "Дарниця-1" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані житлово - комунальні послуги, - відмовити.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст. 270 ЦПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Київського апеляційного суду.

СУДДЯ: