УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року

м. Київ

справа № 697/2951/19

провадження № 61-2596ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М.(суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 жовтня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» про визнання наказу недійсним, перерахунок заробітної плати, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» (далі - ТОВ «АТБ-Маркет»),

в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

поновити строк звернення до суду з даним позовом;

анулювати і визнати недійсним наказ про винесення догани від 07 червня

2019 року № 99-к;

зобов`язати ТОВ «АТБ-Маркет» здійснити перерахунок заробітної плати за червень 2019 року і виплатити преміальну частину заробітної плати у повному обсязі у розмірі 10 000 грн;

поновити його на посаді керуючого магазином структурного підрозділу магазин «Продукти-889» ТОВ «АТБ-Маркет»;

стягнути з ТОВ «АТБ-Маркет» 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

Канівський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 05 травня

2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Не погодившись з рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року, ОСОБА_1 та ТОВ «АТБ-Маркет» оскаржили його в апеляційному порядку.

Черкаський апеляційний суд постановою від 21 липня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ «АТБ-Маркет» залишив без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року залишив без змін.

Не погодившись з рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року та постановою Черкського апеляційного суду

від 21 липня 2020 року, ОСОБА_1 та ТОВ «АТБ-Маркет» оскаржили їх в касаційному порядку.

Верховний Суд постановою від 10 лютого 2021 року касаційні скарги

ОСОБА_1 та ТОВ «АТБ-Маркет» залишив без задоволення. Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 липня 2020 року залишив без змін (провадження № 61-12614св20).

10 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області

від 05 травня 2020 року за нововиявленими обставинами.

Канівський міськрайонний суд Черкаської області ухвалою від 26 серпня

2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року за нововиявленими обставинами відмовив.

Не погодившись з ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2021 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 30 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 серпня 2021 року визнав неподаною та повернув особі, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись з ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 вересня

2021 року, ОСОБА_1 оскаржив її в касаційному порядку.

Верховний Суд постановою від 02 лютого 2022 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року залишив без змін (провадження № 61-16827св21).

09 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області

від 05 травня 2020 року за нововиявленими обставинами.

Заяву мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1

у справі № 697/2951/19, суд першої інстанції зробив висновок про переривання лікування заявника, що стало підставою для відмови у позові у зв`язку з пропуском строків звернення до суду. Під час розгляду справи сторонами у справі не ставилося під сумнів наявність у позивача хвороби та його лікування. Заявник вважає, що суд не витребовував медичні документи про лікування, а тому висновок у судовому рішенні про переривання лікування позивача є суб`єктивним.

18 травня 2020 року заявник звернувся до Канівського центру первинної медико-санітарної допомоги (далі - Канівський ЦПМСД) із заявою про видачу довідки з епікризом історії його хвороби, починаючи з 18 липня 2019 року.

З огляду на зміст виписки з амбулаторної карти від 18 травня 2020 року № 2448 у заявника наявна хвороба як на час розгляду справи, так і в подальшому. Надати цей доказ раніше він не мав можливості, оскільки про необхідність його подання йому стало відомо 13 травня 2020 року після ознайомлення з повним текстом судового рішення.

Заявник вважає нововиявленими обставинами медичні документи, отримані ним після проголошення судом рішення, що спростовують твердження суду про переривання лікування заявником та містять юридичні факти, що мають істотне значення для вирішення по суті, існували в період ухвалення судового рішення, але не були відомі ні сторонам, ні третім особам, ні їхнім представникам, ні іншим учасникам процесу, ні суду. Перебіг позовної давності неодноразово переривався внаслідок обставин, які не залежали від нього та які є поважними причинами для поновлення строку звернення до суду з позовом.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 просив суд переглянути рішення Канівського міськрайонного суду від 05 травня 2020 року у справі

№ 697/2951/19 за нововиявленими обставинами, скасувати рішення суду першої інстанції та призначити справу до нового розгляду.

Канівський міськрайонний суд Черкаської області ухвалою від 20 червня

2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовив. Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року за нововиявленими обставинами повернув особі, яка її подала, на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 червня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Черкаський апеляційний суд постановою від 20 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20 червня 2022 року скасував, справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Канівський міськрайонний суд Черкаської області ухвалою від 01 серпня

2022 року звільнив ОСОБА_1 від сплати судового бору за подання до суду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Відмовив ОСОБА_1 у поновленні строку на подачу заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Заяву ОСОБА_1

про перегляд рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області

від 05 травня 2020 року за нововиявленими обставинами залишив без розгляду.

Не погодившись з ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 серпня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Черкаський апеляційний суд постановою від 21 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 серпня 2022 року скасував, справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Канівський міськрайонний суд Черкаської області ухвалою від 18 жовтня

2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року за нововиявленими обставинами відмовив.

Не погодившись з ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Черкаський апеляційний суд постановою від 28 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 жовтня 2022 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що наведені у заяві доводи були предметом дослідження в суді першої та апеляційної інстанцій, а викладені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої

статті 423 ЦПК України. Разом з тим, 10 серпня 2021 року заявник ОСОБА_1 вже звертався до суду із заявою про перегляд вказаного рішення суду першої інстанції від 05 травня 2020 року за нововиявленими обставинами і підставою для його перегляду також вказував наявність медичних документів, які заявник отримав з Канівського ЦПМСД 18 травня 2020 року. Суд першої інстанції ухвалою від 26 серпня 2021 року відмовив у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2025 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 жовтня

2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2026 року

і задовольнити заяву про перегляд рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року за нововиявленими обставинами, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник в касаційній скарзі посилається:

на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України

від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (провадження № 14-549зц18), від 10 квітня 2019 року у справі

№ 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21), від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23), від 11 вересня 2025 року у справі № 990/98/25 (провадження № 11-245заі25), постановах Верховного Суду

від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17 (провадження

№ 61-48393св18), від 31 липня 2019 року у справі № 278/2072/16-а (адміністративне провадження № К/9901/9563/19), від 20 лютого 2020 року у справі № 263/3930/16-ц (провадження № 61-12562св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 522/19433/17 (провадження № 61-835св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18 (провадження № 61-14879св19), від 04 лютого 2021 року у справі № 202/26139/13-ц (провадження № 61-22450св19), від 11 березня

2021 року у справі № 296/9824/19 (провадження № 61-13685св20),

від 31 серпня 2022 року у справі № 463/8859/20 (провадження № 61-6211св22), від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7181св22), від 27 лютого 2023 року у справі № 2-6510/11 (провадження № 61-1848св23), від 02 серпня 2024 року у справі № 761/4187/23 (провадження № 61-768св24), від 04 вересня 2024 року у справі № 278/2111/23 (провадження

№ 61-5586св24);

на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме вказує, що суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що з 17 вересня 2022 року до 15 листопада 2025 року ОСОБА_1 проходив військову службу, тому не тільки не міг бути учасником справи, отримувати кореспонденцію, тощо, а в цілому не мав можливості бути проінформованим про стан розгляду справи. У матеріалах справи відсутні докази того, що суд першої інстанції звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) із запитом щодо проходження військової служби заявником.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом

(стаття 55 Конституції України).

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У статті 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається

ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині четвертій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Предметом спору у розглядуваній справі є визнання наказу недійсним, перерахунок заробітної плати, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди.

Справа розглянута судами трьох інстанцій.

При цьому суди встановили, що відповідач порушив трудові права позивача при звільненні, разом з тим, позовна заява була подана з пропуском строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач не надав, що є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 вказував, що нововиявленими обставинами є медичні документи, отримані ним після проголошення судом рішення, що спростовують твердження суду про переривання лікування заявником та містять юридичні факти, що мають істотне значення для вирішення справи по суті спору, існували в період ухвалення судового рішення, але не були відомі ні сторонам, ні третім особам, ні їхнім представникам, ні іншим учасникам процесу, ні суду. Перебіг позовної давності неодноразово переривався внаслідок обставин, які не залежали від нього та які є поважними причинами для поновлення строку звернення до суду з позовом.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня

2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19)).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18 (провадження № 61-14879св19)).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: а) входять до предмета доказування у відповідній справі; б) обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; в) існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; г) спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; д) не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення.

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 22 січня 2019 року у справі №127/10129/17 (провадження № 14-549зц18).

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18 (провадження № 11-430заі20)).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя

(рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2, заява № 19960/04).

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.

Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Суди встановили, що Канівський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 05 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

21 липня 2020 року Черкаський апеляційний суд постановою залишив без змін рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року.

10 лютого 2021 року Верховний Суд постановою залишив рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 липня 2020 року без змін.

10 серпня 2021 року ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про перегляд рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року за нововиявленими обставинами, у задоволенні якої суд першої інстанції ухвалою від 26 серпня 2021 року відмовив заявникові.

Підставою для перегляду судового рішення заявник вказав наявність виписки з амбулаторної карти № 2448, яку заявник отримав з Канівського ЦПМСД

18 травня 2020 року. Нововиявленою підставою заявник зазначив виписку Канівського ЦПМСД від 18 травня 2020 року з амбулаторної карти № 2448, з якої вбачається, що ОСОБА_1 проходив лікування, починаючи з 18 липня 2019 року до 15 травня 2020 року.

Встановивши, що вказані обставини не є нововиявленими обставинами, які не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, та врахувавши, що неподання заявником додаткових доказів, що підтверджують його лікування, не витребування їх судом не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року за нововиявленими обставинами.

Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (провадження № 14-549зц18), від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21), від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23), від 11 вересня 2025 року у справі № 990/98/25 (провадження № 11-245заі25), постановах Верховного Суду

від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17 (провадження

№ 61-48393св18), від 31 липня 2019 року у справі № 278/2072/16-а (адміністративне провадження № К/9901/9563/19), від 20 лютого 2020 року у справі № 263/3930/16-ц (провадження № 61-12562св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 522/19433/17 (провадження № 61-835св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18 (провадження № 61-14879св19), від 04 лютого 2021 року у справі № 202/26139/13-ц (провадження № 61-22450св19), від 11 березня

2021 року у справі № 296/9824/19 (провадження № 61-13685св20),

від 31 серпня 2022 року у справі № 463/8859/20 (провадження № 61-6211св22), від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7181св22), від 27 лютого 2023 року у справі № 2-6510/11 (провадження № 61-1848св23), від 02 серпня 2024 року у справі № 761/4187/23 (провадження № 61-768св24), від 04 вересня 2024 року у справі № 278/2111/23 (провадження № 61-5586св24) зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи та оцінкою ними доказів. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у зазначених справах та справі, яка є предметом касаційного перегляду, встановлено різні фактичні обставини.

Оскільки Верховний Суд установив необґрунтованість заявлених в касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, то доводи касаційної скарги про недослідження судами наявних в матеріалах справи доказів (пункт 4 частини другої статті 389,

пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України), не заслуговують на увагу та не підлягають перевірці.

Доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення заявника та неврахування судами першої та апеляційної інстанцій факту проходження ним військової служби, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Суди встановили, що Черкаський апеляційний суд постановою від 21 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 01 серпня 2022 року скасував, справу направив для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року за нововиявленими обставинами до суду першої інстанції.

Копію вказаної постанови направлено засобами електронного зв`язку на електронну адресу ОСОБА_1 , яку останній зазначав у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та в заяві, в якій просив здійснювати розгляд апеляційної скарги без його участі.

Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня

2022 року, якою відкрито провадження за нововиявленими обставинами та призначено судовий розгляд заяви, направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку ( АДРЕСА_1 ) та на електронну адресу заявника, зазначену ним безпосередньо у заяві при зверненні до суду, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Також суд проінформував ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення йому СМС-повідомлення на номер телефону, зазначений заявником у заяві, що підтверджується довідкою про його доставку. Дані засоби зв`язку зазначені ОСОБА_1 й у поданій ним апеляційній скарзі.

Разом з тим, суди встановили, що будь-яких доказів проходження військової служби ОСОБА_1 , як особа, яка звернулась до суду з відповідною заявою, до суду першої інстанції не направляв, як і заяв про відкладення розгляду справи чи зупинення провадження у зв`язку із проходженням військової служби ОСОБА_1 , чи іншого змісту.

У частині першій статті 429 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення, зокрема за нововиявленими обставинами, розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими обставинами.

Водночас, відповідно до частини другої статті 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Згідно зі статтею 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби

у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України

від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Тобто, пункт 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17 (провадження № 61-9218св22),

від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 (провадження

№ 61-7918св22).

Інші доводи касаційної скарги, наведені в обґрунтування касаційної скарги, є аналогічними тим доводами, які були викладені в апеляційній скарзі та перевірялися судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду цього спору та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки судами доказів, що відповідно до вимог

статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Наведені у касаційній скарзі доводи про порушення судами першої та апеляційної інстанцій приписів процесуального законодавства не знайшли підтвердження, а тому підстав для скасування ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 жовтня 2022 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинамипісля її перегляду в апеляційному порядку, а, отже, постанови Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2026 року у справі № 697/2951/19 немає.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 жовтня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05 травня 2020 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» про визнання наказу недійсним, перерахунок заробітної плати, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк