ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/889/26 Головуючий у 1-й інстанції: Геєць Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Кухаря С.В.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність начальника Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у міста Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, заінтересована особа Товариство з обмеженою відповідальність «Діджи Фінанс»,

за апеляційною скаргою Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у міста Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, інтереси яких представляє Манделюк Денис Петрович, на ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року ОСОБА_1 в особі адвоката Лелікова С.О. звернулася до суду зі скаргою на дії/бездіяльність начальника Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у міста Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа ТОВ «Діджи Фінанс».

Зазначала, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2015 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 0704/0608/46-020 від 20.06.2008 у розмірі 2471 568,55 грн. та судовий збір у розмірі 3 654 грн., а всього стягнуто суму у розмірі 2475 222,55 грн.

02.04.2015 видано виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення за № 335/14606/14-ц.

Ухвалою від 10.01.2025 Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя замінено стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи» ТОВ «Діджи Фінанс» в межах виконавчого провадження ВП № 63862930, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагаричного М.А.

Постановою приватного виконавця Сколибога О.С. від 24.12.2025 про закінчення виконавчого провадження по ВП № 63862930 було закінчено виконавче провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням. В пункті 2 постанови зазначено про припинення чинності арештів майна боржника та інших заходів примусового виконання.

Проте, не зважаючи на вказане, на майно ОСОБА_1 розповсюджується арешт, накладений постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ від 01.10.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по ВП № 48559844 в межах виконання виконавчого листа № 335/14606/14-ц, виданого 02.04.2015, тобто того ж самого, по якому виконавче провадження вже закінчене.

У Державному реєстрі речових прав (спеціальний розділ) міститься запис: номер запису про обтяження: 11822142, дата реєстрації 30.10.2015, державний реєстратор Орищич А.І. Запорізьке міське управління юстиції; документи подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 48559844, виданий 01.10.2015, видавник: Орджонікідзевський ВДВС ЗМУЮ; вид обтяження: арешт нерухомого майна, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ; опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

З відповіді Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 05.01.2025 №266/5 слідує, що ВП № 48559844 стосувалося того ж самого виконавчого листа, виконання якого закінчено приватним виконавцем.

Вказаний арешт порушує майнові права ОСОБА_1 та є предметом скарги.

Посилаючись на те, що виконавче провадження у відділі державної виконавчої служби на виконання вищезазначеного виконавчого листа було завершено (повернуто виконавчий лист), матеріали провадження знищені, отже єдиною можливістю відновити права боржника пов`язані зі зняттям обтяжень (арештів) минулих періодів є зняття арешту на підставі ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», просить скаргу задовольнити, зобов`язати посадових осіб Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України усунути порушення майнових прав ОСОБА_1 , зняти в Державному реєстрі речових прав (спеціальному розділі) таке обтяження: номер запису про обтяження: 11822142, дата реєстрації 30.10.2015, державний реєстратор Орищич А.І. Запорізьке міське управління юстиції; документи подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 48559844, виданий 01.10.2015, видавник: Орджонікідзевський ВДВС ЗМУЮ; вид обтяження: арешт нерухомого майна, особа, майно/ права якої обтяжуються: Компанієць І.Ю.; опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Ухвалою Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2026 року задоволено частково скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на дії/бездіяльність начальника Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у міста Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, заінтересована особа ТОВ «Діджи Фінанс».

Знято в Державному реєстрі речових прав (спеціальному розділі) обтяження: номер запису про обтяження: 11822142, дата реєстрації 30.10.2015,

державний реєстратор Орищич А.І. Запорізьке міське управління юстиції; документи подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 48559844, виданий 01.10.2015, видавник: Орджонікідзевський ВДВС ЗМУЮ; вид обтяження: арешт нерухомого майна, особа, майно/ права якої обтяжуються: ОСОБА_1 ; опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

В іншій частині скарги відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Лівобережний відділ Державної виконавчої служби у міста Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, інтереси яких представляє Манделюк Д.П.,подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, відмовити у її задоволенні.

Зазначає, що 01.10.2015 в межах виконавчого провадження ВП № 48559844 з примусового виконання виконавчого листа № 335/14606/14-ц від 02.04.2015, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором та судових витрат винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція закону 606-ХІV, а отже відсутні у державного виконавця підстави для зняття арешту з майна боржника, просить відмовити у задоволенні скарги. Вказує, що боржницею не сплачено виконавчий збір, а отже відсутні підстави для звільнення майна з-під арешту.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Леліков С.О. заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить ухвалу суду залишити без змін як законну та обґрунтовану. Зазначає, що підставою для знаття арештів є виключно сучасна редакція частини 5 статті 59 Закону «Про виконавче провадження» 1404-VIII, в якій закріплено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Виконавче провадження ВП №48559844 в межах якого було накладено арешт було завершено 28.12.2015 та з того часу всі матеріали були знищені. Інформація про відновлення провадження відсутня. Інформація про стягнення боргу державним виконавцем відсутня.

Інформація про винесення постанови про стягнення виконавчого збору відсутня (в тому числі й у інформації з АСВП, що надана Лівобережним ВДВС у відзиві на скаргу в суді першої інстанції). Інформація про відкриття та перебування на виконанні постанови про стягнення виконавчого збору як виконавчого документа відсутня.

Таким чином, вважає, що тривала дія арешту без наявності боргу та будь-яких документів з примусового виконання, безпосередньо тривалий час без наявних достатніх правових підстав, порушує майнові права ОСОБА_3 , яка булла учасником виконавчих проваджень як боржник, та права якої підлягають захисту шляхом подання скарги.

Представники виконавчої служби і стягувача в засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені через електронні кабінети, що підтверджується довідками про доставку судової повістки.

Суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності представників ВДВС і стягувача.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, заперечення представника адвоката Лелікова С.О., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2015 позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 0704/0608/46-020 від 20.06.2008 у розмірі 2 471 568,55 грн., судовий збір у розмірі 3 654 грн., а всього стягнуто суму у розмірі 2 475 222,55 грн..

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2022 заяву представника відповідача ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , заінтересовані особи ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Діджи Фінанс» про визнання виконавчого документу такими, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31.05.2023 прийнято відмову ОСОБА_1 в особі представника Лелікова С.О. від апеляційної скарги на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2022.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2023 заяву ОСОБА_2 , стягувач ТОВ «Кредитні ініціативи», новий кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні залишено без задоволення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30.01.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Лелікова С.О. залишено без задоволення. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2023 залишено без змін.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2025 замінено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» як стягувача за виконавчим листом № 335/14606/14-ц, виданим 02.04.2015 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 0704/0608/46-020 від 20.06.2008 року в розмірі 2 471 568 грн. 55 коп., судового збору у розмірі 3 654 грн., а всього суми у розмірі 2 475 222,55 грн., на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» в межах виконавчого провадження ВП № 63862930, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Безмагаричного М.А.

Постановою приватного виконавця Сколибога О.С., якому було передано виконавче провадження, від 24.12.2025 про закінчення виконавчого провадження по ВП № 63862930 закінчено виконавче провадження, у зв`язку з повним фактичним виконанням. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Знято арешт з грошових коштів, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у АТ «МЕТАБАНК», на які накладений арешт на підставі постанови про арешт коштів боржника від 27.01.2021.

Знято арешт з грошових коштів, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у АТ «А-БАНК», на які накладений арешт на підставі постанови про арешт коштів боржника від 15.08.2022.

Знято арешт з грошових коштів, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать боржникові у АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк».

Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в діях посадових осіб Лівобережного ВДВС відсутня бездіяльність, оскільки матеріали виконавчого провадження ВП №48559844 знищено. Судове рішення боржником виконано, відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 не має, приватним виконавцем, в провадженні якого перебував виконавчий лист, знято арешт з усього майна боржника, отже є підстави для внесення відповідного запису і Державний реєстр речових прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на теке.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно положень ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент завершення виконавчого провадження), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику.

У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Водночас, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У постанові КЦС ВС від 29.06.2023 у справі № 208/9810/21 суд дійшов до висновку, що коли питання про скасування арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження, порушує сторона провадження, то застосовуються положення розд. VII ЦПК України, який передбачає звернення до суду зі скаргою на дії виконавця. Якщо ж особа, яка не погоджується з накладеним арештом, не є стороною виконавчого провадження, але такими діями порушується її право власності, вона звертається до суду з позовом, в якому передусім ставить питання про підтвердження її права власності на арештоване майно, а потім - про зняття арешту. Така правова позиція міститься і в постанові КЦС ВС від 18.05.2022 у справі № 642/4263/21. Отже, в даному випадку правильним способом захисту є звернення зі скаргою на дії виконавця.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Вказане право на оскарження передбачено і ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, надавати усні та письмові пояснення, та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зіст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, який був чинний на момент накладення арешту, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIVвстановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Аналогічні за змістом норми щодо порядку зняття арешту з майна містяться і в чинному наразі Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Як встановлено судом, згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, (спеціальний розділ) міститься запис: номер запису про обтяження: 11822142, дата реєстрації 30.10.2015, державний реєстратор Орищич А.І. Запорізьке міське управління юстиції; документи подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 48559844, виданий 01.10.2015, видавник: Орджонікідзевський ВДВС ЗМУЮ; вид обтяження: арешт нерухомого майна, особа, майно/права якої обтяжуються: Компанієць Ірина Юріївна; опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

З письмових заперечень Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у міста Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відомо, що 28.12.2015 державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в попередній редакції, що діяв до 05.10.2016) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Виконавче провадження ВП № 48559844 знищено відповідно до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення.

Отже, арешт з нерухомого майна боржника державним виконавцем не знято.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами скарги суд постановляє ухвалу, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до положень частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.ст. 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону безумовним наслідком закінчення виконавчого провадження є зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника, а виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, зняття арешту з майна боржника передбачено як наслідок закінчення виконавчого провадження.

Згідно із пунктом 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, (далі Інструкція) постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо, зокрема: при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених підчас виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувану (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена; після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено; після повернення виконавчого документа стягувану наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні),а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувану (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена),та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає).

Судом першої інстанції враховано, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, судом зазначено, що неможливо збереження арешту майна особи, що був накладений більше 10 років тому, за відсутності відкритих виконавчих проваджень, боржником у яких є ОСОБА_1 .

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (Постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11, провадження № 61-3814св22) .

Крім того, колегія суддів погоджується із тим, що застосування арешту майна боржника, як обмежувальний захід, не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та право застосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Частиною другої статті 451 ЦПК України, передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Врахувавши, що матеріали виконавчого провадження ВП №48559844 було знищено відповідно до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення, суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що в діях посадових осіб Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відсутня бездіяльність.

Форма звернення до суду з скаргою та вимогою про зобов`язання виконавця зняти арешт обумовлена висновками Верховного суду, які викладені в постанові від 13.07.2022 року у справі №2/0301/806/11, де суд погодився із висновком суду апеляційної інстанції про те, що не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право заявника підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Разом з тим ухвала суду про зняття арешту, а не зобов`язання зняти арешт, не змінює наслідків судового розгляду, а виключно впливає на орган, уповноважений на зняття арешту, що в випадку наявного в оскаржуваній ухвалі формулювання буде реалізовано органами державної реєстрації, а не органами державної виконавчої служби.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-394 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у міста Запоріжжя Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, інтереси яких представляє ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2026 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 18 березня 2026 року.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Кухар

Г.С. Подліянова