Справа № 168/131/26
Провадження № 2/168/165/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року сел. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого - судді Сухоручко Ю.О.,

секретар судового засідання Таксюк О.С.,

розглянувши в сел. Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 987538787 від 25.07.2020 року в розмірі 22 249, 41 гривень.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 25.07.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 987538787 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору, кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії, у розмірі 5000 грн. на умовах, передбачених договором, а відповідач зобов`язалася одержати та повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з умовами договору відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000,00 грн.( в подальшому збільшено суму кредиту до 7000,00 грн.)

Позивач вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 26.12.2025 року утворилась заборгованість у розмірі 22 249,41 грн., яка складається з: 6 998,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15 251,08 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.

28.11.2018 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до умов якого TOB «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило TOB «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому права вимоги, а TOB «ТАЛІОН ПЛЮС» прийняло належні TOB «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників, зокрема, до ОСОБА_1 згідно Реєстру прав вимоги №105 від 27.10.2020 року.

05.08.2020 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклали договір факторингу № 05/0820-01, у відповідності до умов якого TOB «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» прийняло належні TOB «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників, зокрема, до ОСОБА_1 згідно Реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 року.

11.07..2025 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, у відповідності до умов якого TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступило TOB «Фінансова компанія «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а TOB «Фінансова компанія «Ейс» прийняло належні TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників від 14.07.2025 року, зокрема, до ОСОБА_1 .

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 987538787 від 25.07.2020 року у розмірі - 22 249,41 грн., судові витрати зі сплати судового збору в розмірі- 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Позиція учасників провадження.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 16.02.2026 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

17.02.2026 року представником відповідача ОСОБА_2. було подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відсутні докази отримання новим кредитором прав вимоги, зокрема, позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №987538787 від 25.07.2020 року від первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», відповідно від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» до TOB «Фінансова компанія «Ейс».

17.02.2026 року представником відповідача ОСОБА_2. було подано до суду клопотання, у якому він просить повернути без розгляду позовну заяву позивачу, оскільки подана представником позивача позовна заява не є створеною із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду та не надіслана засобами відповідної підсистеми ЄСІТС, як встановлено у пункті 26 Положення №1845/0/15-21. Така заява прикріплена, як додаток (зображення, відеофайли, тощо), тому накладення представником електронного цифрового підпису на копію позовної заяви не свідчить про дотримання вимог щодо її підписання, а лише засвідчує правовий статус електронної копії документа.

19.02.2026 року ТОВ Фінансова компанія «ЕЙС» було подано до суду заперечення на клопотання, мотивуючи це тим, що спосіб формування та завантаження позовної заяви в підсистемі «Електронний суд» не має жодного відношення до предмета спору, а також не може впливати на вирішення питання про наявність чи відсутність правових підстав для задоволення позову. Зокрема, позивачем разом з позовною заявою долучено протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису позовної заяви та додатків до неї.

19.02.2026 року ТОВ Фінансова компанія «ЕЙС» було подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що позивач належним чином довів факт переходу права вимоги, оскільки в договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання Реєстру прав вимоги або Акту прийому- передачі реєстру.

Заперечення відповідачем ОСОБА_1 до суду не подавалося.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі. Не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином, що стверджується матеріалами справи. Причини неявки не повідомила, клопотання про відкладення слухання справи від нього також не надходило.

Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД ВСТАНОВИВ:

Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини по даній цивільній справі регулюються Цивільним Кодексом України.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно дост.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 25.07.2020 року між «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 987538787, згідно з яким відповідач отримала кредит в розмірі 5000,00 грн. строком на 30 днів. Відповідно до п.1.3 на період строку договору нараховування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,64 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідно до п.1.4 після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. (а.с. 13-18).

Договір підписано одноразовим ідентифікатором 88M4ADB9, що підтверджується Довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», (а.с.31).

На підтвердження факту отримання відповідачем вказаних коштів за кредитним договором у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, представник позивача надав суду копії платіжних доручень від 25.07.2020 року на суму 5000,00 грн., від 27.07.2020 року на суму 1000,00 грн. та від 30.07.2020 року на суму 1000,00 грн. (а.с.34-35).

Відповідно до довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», сформованої 12.06.2023 року, позичальник ОСОБА_1 отримав 25.07.2020 року кредит у сумі 5000,00 грн. строком на 30 днів з процентною ставкою 1,70% в день. Додаткові угоди до договору: 27.07.2020 року збільшено суму кредиту на 1000,00 грн., 30.07.2020 року збільшено суму кредиту на 1000,00 грн., 24.08.2020 року продовжено строк кредитування на 2 дні з процентною ставкою на період продовження 1,61% в день, 26.08.2020 року продовжено строк кредитування на 3 дні з процентною ставкою на період продовження 1,28% в день, 29.08.2020 року продовжено строк кредитування на 27 днів з процентною ставкою на період продовження 1,29% в день ( а.с.31)

Також в судовому засіданні досліджена виписка за поточними картковими рахунками відповідача за період з 25.07.2020 року по 04.08.2020 року, надана АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з якої вбачається, що ОСОБА_1 на поточний рахунок НОМЕР_1 було зараховано кошти 25.07.2020 року в сумі 5000,00 грн., 27.07.2020 року в сумі 1000,00 грн. та 30.07.2020 року в сумі 1000,00 грн. Номер телефону НОМЕР_2 не був/не є фінансовим. (а. с.166-167).

Відповідно до Виписки з особового рахунку за кредитним договором №987538787 від 25.07.2020 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «ЕЙС» станом на 26.12.2025 року складає 22 249,41 грн. (а.с.85)

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 987538787 від 25.07.2020 року, який складений ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором № 987538787 належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 22 249,41 грн. з яких: 6 998,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15 251,08 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом (а.с. 82-83).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором 987538787 від 25.07.2020 року, який складений ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором № 987538787 належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 22 249,41 грн. з яких: 6 998,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15 251,08 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом (а.с. 84).

28.11.2018 ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали договір факторингу № 28/1118-01 (додаткові угоди від 28.11.2019 року №19, від 31.12.2020 року №26, від 31.12.2021 року №27, від 31.21.2022 року №31, від 31.12.2023 року №32), у відповідності до умов якого TOB «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відступило TOB «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому права вимоги, а TOB «ТАЛІОН ПЛЮС» прийняло належні TOB «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» права вимоги до боржника, який вказаний у реєстрі прав вимоги №105 від 27.10.2020 року, зокрема, до ОСОБА_1 (а.с.44-58)

Згідно з п. 2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.

Згідно з п.п. 1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Відтак, договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.

Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019 року між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк договору закінчується 31.12.2020 року, але в будь якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.(а.с.49-зворот).

Тому суд прийшов до висновку, що кредитний договір між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем ОСОБА_1 був укладений 25.07.2020 року, тобто після укладення договору факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», який був укладений 28 листопада 2018р., але з матеріалів справи вбачається, що додаткова угода №19 від 28 листопада 2019 року, була укладена до відступлення права вимоги.

Між тим зі змісту вказаних додаткових угод вбачається, що відносини факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», що виникли 28.11.2018 року, продовжені до 31.12.2020 року (а.с.49-зворот), а право вимоги до ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням ним умов кредитного договору від 25.07.2020 року, настало в період дії договору факторингу.

В матеріалах справи є витяг з Реєстру права вимоги №105 від 27.10.2020 року, укладеного ТОВ «Таліон плюс» та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якому боржником зазначений відповідач - ОСОБА_1 за кредитним договором № 987538787 від 25.07.2020 року із розміром заборгованості 6998,33 грн за тілом, 9 540,52 грн за відсотками, всього 16 538,85 грн. (а.с.57 на звороті).

Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

Матеріалами справи достатньо доведено, що право вимоги, що перейшли до нового кредитора, існували на момент відступлення права вимоги.

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором.

На підтвердження передання первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» проміжному кредитору ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до відповідача за кредитним договором позивач надав Витяг з реєстру прав вимоги №105 від 27.10.2020 року, укладений ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с. 57). Дані, зазначені в даному Витягу, достатні для умов п.4.1. договору факторингу.

Також в матеріалах справи є необхідні дані, що підтверджують передачу прав вимоги за договорами факторингу, а саме:

05.08.2020 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклали договір факторингу № 05/0820-01, у відповідності до умов якого TOB «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» прийняло належні TOB «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників, зокрема, до ОСОБА_1 (а.с.60-68)

11.07.2025 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, у відповідності до умов якого TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступило TOB «Фінансова компанія «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а TOB «Фінансова компанія «Ейс» прийняло належні TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників, зокрема, до ОСОБА_1 (а.с. 69-77).

Позивачем належно і достатньо доведений факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», і наступні переходи прав вимоги до останнього кредитора - ТОВ «ФК «ЕЙС».

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути на власну користь суму заборгованості 22 249,41 грн., яка складається з: 6998,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15 251,08 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Згідно з реєстром боржників, який є додатком № 1 до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 987538787 в розмірі 22 249,41 грн. з яких: 6998,33 грн. - заборгованість за кредитом, 15 251,08 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом (а.с. 75, 75-зворот).

Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором № 987538787 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» станом на 26.12.2025 року складає 22 249,41 грн. з яких: 6998,33 грн. - заборгованість за кредитом, 15 251,08 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом (а.с. 85).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Відповідно, заперечення відповідача про те, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення Договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і тому договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору, є помилковими, не відповідають встановленим у справі обставинам.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що позивачем належно і достатньо доведений факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», і наступні переходи прав вимоги до останнього кредитора - ТОВ «ФК «ЕЙС».

Як вбачається з договору факторингу від 28.11.2018 року, клієнт - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило фактору ТОВ «Таліон плюс» всі права вимоги за кредитними договорами, в тому числі право грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутноьму. При цьому борг означає суми грошових коштів, належних до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суму кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до оплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили ( а.с.46-49).

Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомукаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 п. 1 кредитного договору кредитодавець відкриває для позичальника не відновлювальну кредитну лінію на наступних умовах, визначених цим договором. Кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Тип кредиту - кредитна лінія.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами 1,2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк,встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із змісту ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закону), електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Відповідно до ст. 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Зі змісту ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір № 987538787 від 25.07.2020 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

На підтвердження укладання кредитного договору позивачем надано електронні докази в паперовій формі, згідно з якими підтверджується, що позичальник допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно не сплачена.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 987538787 від 25.07.2020 року позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредит, що підтверджується розрахунком заборгованості. Також встановлено, що ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 987538787 на підставі Договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 року.

Крім того судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином зобов`язання за вказаним договором та по тепер не виконує взяті на себе зобов`язання і заборгованість не погашає, доказів зворотного суду ним не подано.

З огляду на зазначене, у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунків, які беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем, а тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про те, що позовна заява подана з порушенням порядку, встановленого Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи від 17.08.2021 року №1845/0/15-21, спростовує долучений до позовної заяви позивачем Протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 06.02.2026 року по документу: позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором 987538787. (а.с. 156-165).

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до п.6 ч.1ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Також слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Судом досліджено договір №20/08/25-01 від 20.08.2025 про надання правової допомоги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» адвокатським бюро «Соломко та партнери» (а.с. 86-87), додаткову угоду № 5 від 01.09.2025 року до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 року (а.с. 88), акт прийому-передачі наданих послуг (а.с. 89). Зміст вказаних документів не суперечить вимогам законодавства до їх оформлення, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг в конкретному регіоні.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Також Пунктом 3.02. Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги складність справи, ціну позову - 22 249,41 грн, заявлену суму витрат на правничу допомогу - 7000 грн, витрачений представником позивача час на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, а тому суд виходить з конкретних обставин справи, вважає що визначений розмір оплати є завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг.

Як убачається з матеріалів справи, витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн не відповідають обсягу виконаних робіт, не є співмірними з предметом позову, ціною позову та складністю справи.

Очевидно, що перелічені в договорі та акті виконаних робіт дії адвоката не вимагали від нього витрат часу у зазначеному ним обсязі, а заявлена до відшкодування сума не відповідає критеріям обґрунтованості та розумної необхідності.

При цьому суд також враховує, що представник позивача жодного разу не брав участі у судовому засіданні.

Враховуючи викладене, приписи ч.2 ст. 141 ЦПК України, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, з урахуванням критеріїв співмірності необхідних і достатніх витрат суд приходить до висновку, що справедливим та виваженим буде стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі - 3 000 грн. Така сума відповідає принципам розумності та справедливості.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 662,40 гривні.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 1,2,4,12,76,78,81,82,95,141,263-268,280-284,288,354,355 ЦПК України, ст.ст. 530, 610, 611, 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (02094, місто Київ, вул. Юрія Поправки, будинок 6, кабінет 13, Код ) суму заборгованості: за кредитним договором № 987538787 від 25.07.2020 року у розмірі 22 249,41 (двадцять дві тисячі двісті сорок дев`ять гривень 41 коп.), яка складається з:

- 6 998,33 (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім гривень 33 коп.) - заборгованість за кредитом;

- 15 251,08 (п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят одна гривня 08 коп.) - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 2 662, 40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», юридична адреса: 02094, місто Київ, вул. Юрія Поправки, будинок 6, кабінет 13, Код ;

Відповідач: ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.О. Сухоручко