Справа № 342/711/24
Провадження № 22-ц/4808/79/26
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Баркова В.М., Василишин Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представників відповідачів Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради Чупрун О.Ю. та відділу освіти Городенківської міської ради Войтович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Федів Л.М. в м.Городенка, повний текст якого складено 09 жовтня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради, відділу освіти Городенківської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та історія справи

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради, відділу освіти Городенківської міської ради, в якому просив стягнути на його користь з Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради 419 804 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також судові витрати.

Позов мотивував, тим, що 01.09.1998 року його прийнято на посаду вчителя хімії Ясеневопільнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городенківської районної ради Івано-Франківської області з неповним тижневим навантаженням. Наказом директора Ясеневопільнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городенківської районної ради Івано-Франківської області №7-к від 01.09.2000 з 01 вересня 2000 року його переведено з посади вчителя хімії на посаду вчителя ДПЮ, на час відпустки по догляду за дитиною іншого вчителя. 26 березня 2006 року на виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних і міських голів він був обраний Ясеневопільнівським сільським головою. Наказом директора Ясеневопільнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №27-к від 14.04.2006 його з 14 квітня 2006 року звільнено з посади вчителя ДПЮ, у зв`язку з обранням на посаду сільського голови. 31 жовтня 2010 року на виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних і міських голів він повторно обраний Ясеневопільнівським сільським головою. 25 жовтня 2015 року на виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних і міських голів був втретє обраний Ясеневопільнівським сільським головою.

10.11.2020 р. подав директору Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів заяву, у якій повідомив, що у зв`язку з реформою територіального устрою України в 2020 році вибори на посаду сільського голови с.Ясенів-Пільний не проводилися, а тому згідно статті 118 Кодексу законів про працю після офіційного звільнення буде претендувати на попередню посаду та місце роботи вчителя хімії та Захисту Вітчизни Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів. 19.11.2020 року він звільнений з посади Ясеневопільнівського сільського голови, у зв`язку із закінченням строку повноважень згідно ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». 20.11.2020 року подав заяву директору школи, в якій просив прийняти його на посаду вчителя Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів з повним тижневим навантаженням на підставі ст.118 КЗпП. На неодноразові звернення до Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів та відділу освіти Городенківської міської ради отримав відмови, не дивлячись на наявність вакантних посад.

Так як досудове врегулювання спору з роботодавцем виявилося неефективним, 19 жовтня 2021 року він звернувся з позовом до Ясеневопільнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів (яка в процесі розгляду справи була перейменована в Ясеневопільнівський ліцей Городенківської міської ради) про поновлення його на посаді вчителя Захисту України (раніше ДПЮ) цього навчального закладу з повним педагогічним навантаженням та укладенням зі мною відповідного трудового договору.

Рішенням Городенківського районного суду від 15 вересня 2022 року позов до Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради про поновлення на роботі задоволено та поновлено його на посаді вчителя Захисту України (раніше ДПЮ) Ясеневопільнівського ліцею (колишньої Ясеневопільнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів) з повним педагогічним навантаженням.

Не погоджуючись із вказаними рішенням представник Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради, директор ліцею Книгиницька С.С. подала апеляційну скаргу, у якій зазначила, що за 15 років роботи на посаді сільського голови ОСОБА_1 втратив кваліфікацію та належні навички, а на посаді вчителя предмета «Захист України» за контрактом працює особа, що має відповідну фахову підготовку. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні мого позову відмовити.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.01.2023 року апеляційну скаргу представника Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради задоволено. Рішення Городенківського районного суду від 15.09.2022 року скасовано та постановлено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі відмовлено.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.11.2023 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 січня 2023 року скасовано, а рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2022 року залишено в силі.

Наказом Ясеневопільнівського ліцею № 07 від 24.01.2024 року «Про вихід на роботу» ОСОБА_1 поновлено на посаді вчителя Захисту України Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради з повним тижневим навантаженням з 24.01.2024 року.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказував, що оскільки з 20.11.2020 року він подав заяву директору школи, в якій просив прийняти його на посаду вчителя Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів з повним тижневим навантаженням на підставі ст.118 КЗпП, то з цього дня він мав бути працевлаштований.

Рішення Городенківського районного суду від 15 вересня 2022 року про поновлення на роботі набрало законної сили після його перегляду Верховним Судом 15.11.2023 року. На виконання судового рішення ОСОБА_1 поновлено на роботі 24.01.2024 року.

Отже, період вимушеного прогулу становить з 20.11.2020 року по 24.01.2024 року - 3 роки та 45 днів (6 робочих днів листопада 2020 року + 22 робочих дні грудня 2020 року), 2021 (мав 250 робочих днів), 2022 (мав 257 робочих днів), 2023 (мав 260 робочих днів) роки, 17 робочих днів січня 2024 року). В сумі це складає 812 робочих днів. Згідно довідки відділу освіти Городенківської міської ради розмір його заробітної плати становить 11 118,24 грн. на місяць. Відповідно середньоденна заробітна плата складає: 11118,24 грн х2місяці=22236,48 грн. : 43 робочих дні = 517 грн. Відповідно, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 812 робочих днів х 517 грн. середньоденної заробітної плати = 419 804 грн.

Позивач відповідно до змінених позовних вимог просив стягнути з Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради на свою користь 356 719,72 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.11.2020 року по 24.01.2024 рік.

Орієнтовний розрахунок судових витрат становить 20 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 10 000 грн. на проведення судово-бухгалтерської експертизи (за потреби).

У зв`язку з вищевикладеним просив позов задовольнити.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Стягнуто з Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 20.11.2020 по 25.10.2022 та за період з 31.10.2022 по 24.01.2024, в розмірі 354 523 грн. 17 коп. (триста п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот двадцять три гривні 17 копійок) з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів в дохід держави та витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000,00 гривень.

В решті позову ОСОБА_1 до Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позову відмовлено.

Стягнуто з Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради до державного бюджету судовий збір в розмірі 5317,85 грн. (п`ять тисяч триста сімнадцять гривень 85 копійок).

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу освіти Городенківської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивач ОСОБА_1 має право після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі, без обмеження будь-яким строком, звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі вимоги не були розглянуті у справі про поновлення його на роботі. Щодо періоду вимушеного прогулу та розміру середнього заробітку за цей період, суд дійшов висновку, що період вимушеного прогулу становить з 20.11.2020 року по 25.10.2022 року та у період з 31.10.2022 по 24.01.2024, всього 807 робочих днів. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 807 робочих днів х 439,31 грн. середньоденної заробітної плати = 354 523 грн. 17 коп.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

На вказане рішення суду відповідач Ясеневопільнівський ліцей Городенківської міської ради подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному встановленні фактичних обставин справи та невідповідності висновків суду фактичним обставинам.

Зокрема, зазначає, що склавши складові зарплати позивач вважав, що місячний розмір належної йому заробітної плати повинен був складати 9 445,20 грн., з чим погодився суд першої інстанції. Однак, апелянт стверджує, що певні складові доплати можуть мати місце виключно за наявності відповідних підстав. За класне керівництво і за завідування кабінетом доплати можуть встановлюватися у разі наявності класного керівництва чи призначення викладача завідуючим кабінетом, що не є обов`язково умовою педагогічної діяльності і визначається у кожному конкретному випадку з урахуванням навчального плану та потреб, відповідно до тарифікації, що затверджується окремо на кожний навчальний період. Таким чином, з суми розрахунку слід було виключити нарахування у загальному розмірі 35%, що складаються з доплат (25% за класне керівництво ) та (10% за завідування кабінетом), які встановлюються при умові покладення відповідних обов`язків та не є обов`язковими. Відповідно розмір суми оплати за місяць складатиме 7 501 грн. Середньоденний заробіток педагогічного працівника за таких умов буде зменшено до 349 грн.

Вказує, що безпідставно та необґрунтовано позивач вирахував період вимушеного прогулу починаючи з 20.11.2020 року. Фактично, рішення суду про поновлення на роботі набрало законної сили 15.11.2023 року після його перегляду Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду. Отже, обов`язок у відповідача щодо працевлаштування позивача виник з 15-го листопада 2023 року. Рішення було виконано 24.01.2024 року. Таким чином, обґрунтовано можна вважати, що вимушений прогул тривав період з 16.11.2023 по 23.01.2024 року, що становить: 39 днів (11-ть робочих днів листопад місяць, 21 - грудень 2023 року та 17-ть робочих днів січень 2024 року). Виходячи з розрахунку: 39 днів х 349 грн. = 13 611 грн.

Зазначає, що при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за періоди до і після 19 липня 2022 року (дата набуття чинності змін до ст. 233 Кодексу) потрібно застосовувати різні підходи до обчислення строків звернення до суду. Суд першої інстанції відповідного правового підходу не застосував.

Згідно з практикою Верховного Суду середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, а отже, строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Стверджує, що в період спірних правовідносин не існувало трудового договору між відповідачем та позивачем, тому твердження про вимушений прогул є безпідставними, бо такий прогул може мати місце за наявності укладених трудових відносин.

Отже, апелянт вважає, що при вирішенні цієї справи судом першої інстанції не враховано: 1) факт відсутності трудових відносин між позивачем та відповідачем, що не дозволяє констатувати виникнення у працівника вимушеного прогулу; 2) факт відсутності у роботодавця винної поведінки, спрямованої на припинення трудових відносин з працівником; 3) факти порушення строків звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору; 4) необґрунтоване врахування видів виплат до складу середнього заробітку позивача; 5) безпідставне врахування періодів вимушеного прогулу, за відсутності такого.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позиція інших учасників справи

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає доводи апеляційної скарги безпідставними.

Зокрема, зазначає, що відповідачами не спростовано той факт, що на час звільнення його у зв`язку з обранням на виборну посаду він був класним керівником та завідував кабінетом ДПЮ, за що отримував відповідні доплати, тому вони обґрунтовано включені ним у розрахунок середнього заробітку.

Твердження апелянта про те, що обов`язок по працевлаштуванню позивача виник у Ясеневопільнівського ліцею 15.11.2023 року після перегляду справи Верховним Судом, суперечить вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Вказує, що 20.11.2020 року він подав заяву директору школи, в якій просив прийняти його на посаду вчителя Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів з повним тижневим навантаженням на підставі ст. 118 КЗпП. З цього дня він мав бути працевлаштований відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Тобто, фактично мало місце не незаконне звільнення, а незаконне непоновлення його на роботі. Він повинен був працювати з 20.11.2020 року, а натомість отримав роботу аж 24.01.2024 року. Тому, весь зазначений період невиконання ним трудової функції можна порівняти з простоєм, під яким розуміється зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами, як зазначено у рішенні Конституційного Суду України (рішення від 15 жовтня 2013 року №8- рп/2013 (справа № 1-13/2013).

Апелянт покликається на постанову Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі №460/21394/23, яка не релевантна до справи, що розглядається. По перше, вказана постанова ухвалена в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства. По друге, у ній мова йде про перерахунок і виплату грошового забезпечення працюючого військовослужбовця, а не про середній заробіток за час вимушеного прогулу, що суттєво відрізняється від фактичних обставин цієї справи. Неприпустимим є фрагментарне застосування судової практики, коли апелянт обрав лише окрему частину рішення та не враховував всю правову позицію. Стверджує, що на час виникнення у нього права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу діяла редакція ч.2 ст. 233 КЗпП України, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

В засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради Чупрун О.Ю. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник відповідача відділу освіти Городенківської міської ради Войтович М.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, тому його неявка відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Фактичні обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 15.09.2022 р. у справі №342/1237/21 (т.1 а.с.9-15) встановлено, що 01.09.1998 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду вчителя хімії Ясеневопільнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городенківської районної ради Івано-Франківської області з неповним тижневим навантаженням, про що свідчить копія наказу директора цієї школи № 7-к від 01.09.1998 року та запис у трудовій книжці позивача (аркуші 2-3, запис №1).

Наказом директора Ясеневопільнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Городенківської районної ради Івано-Франківської області №7-к від 01.09.2000 року ОСОБА_1 з 01 вересня 2000 року переведено з посади вчителя хімії на посаду вчителя ДПЮ, на час відпустки по догляду за дитиною іншого працівника

26 березня 2006 року на виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних і міських голів ОСОБА_1 обраний Ясеневопільнівським сільським головою, що підтверджується рішенням Ясеневопільнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області п`ятого демократичного скликання (першої сесії) від 16.04.2006 року №1-1/2006 «Про підсумки виборів, виконання повноважень та реєстрацію депутатів Ясеневопільнівської сільської ради та Ясеневопільнівського сільського голови» та відомості про Ясеневопільнівського сільського голову, обраного на виборах депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 26 березня 2006 року.

Наказом директора Ясеневопільнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №27-к від 14.04.2006 року ОСОБА_1 з 14 квітня 2006 року звільнено з посади вчителя ДПЮ, у зв`язку з обранням його на посаду сільського голови.

19.11.2020 року ОСОБА_1 звільнений з посади Ясеневопільнівського сільського голови, у зв`язку із закінченням строку повноважень згідно ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

20.11.2020 року позивач звернувся із заявою до директора школи ОСОБА_2 , в якій просив прийняти його на посаду вчителя Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів з повним тижневим навантаженням на підставі ст.118 КЗпП.

Згідно відповіді директора школи Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_2 №101 від 24.11.2020 встановлено, що вакантної посади вчителя предмету ДПЮ (Захисту України) та вчителя хімії станом на 24.11.2020 у закладі немає.

Листом Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №05 від 01.02.2021 ОСОБА_1 вказано на те, що вакантної посади вчителя предмету ДПЮ (Захисту України) та вчителя хімії станом на 01 лютого 2021 у закладі немає.

У листі директора Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №70/01-26 від 12.10.2021 зазначено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.08.2021, яка зареєстрована 28.09.2021 за №61/01-26 повідомлено останнього про те, що вакантної посади вчителя предмету ДПЮ (Захисту України) станом на 01 жовтня 2021 у закладі немає.

Оскільки досудове врегулювання спору з роботодавцем не дало позитивних результатів, позивач 19 жовтня 2021 року звернувся до Городенківського районного суду Івано-Франківської області із заявою, в якій просив поновити його на посаді вчителя Захисту України (раніше ДПЮ) Ясеневопільнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів з повним педагогічним навантаженням, уклавши з ним відповідний трудовий договір.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 15.09.2022 у справі №342/1237/21 позов ОСОБА_1 до Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради про поновлення на роботі задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя Захисту України (раніше ДПЮ) Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради з повним педагогічним навантаженням (т.1 а.с.9-15).

Судом встановлено, що наказом Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради №26К від 25.10.2022 року «Про прийняття ОСОБА_1 » його прийнято на посаду вчителя Захисту України з 26.10.2022 року.

Наказом директора Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради№28К від 31.10.2022 року, у зв`язку із оскарженням рішення суду в апеляційному порядку, виконання дії наказу №26К від 25.10.2022 зупинено до ухвалення рішення Івано-Франківським апеляційним судом.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25.01.2023 року рішення Городенківського районного суду від 15.09.2022 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі (т.1 а.с.16-23).

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.11.2023 року постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 січня 2023 року скасовано, а рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2022 року залишено в силі (т.1 а.с.24-30).

Наказом Ясеневопільнівського ліцею №07 від 24.01.2024 року «Про вихід на роботу» ОСОБА_1 поновлено на посаді вчителя Захисту України Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради з повним тижневим навантаженням з 24.01.2024 року, а саме: 4 години предмету Захисту України; 5 годин гурткової роботи; 0,5 ставки заступника директора з виховної роботи за сумісництвом (т.1 а.с.32).

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.8 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) виснувала, що середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

Під час розгляду справи судом з`ясуванню підлягає період вимушеного прогулу та розмір середнього заробітку за цей період.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону № 108/95-ВР Конституційний Суд України вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Конституційний Суд України зробив висновок, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто всіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Тобто Конституційний Суд України фактично зробив висновок, що навіть у разі невиконання трудової функції не з власної вини, він вважається таким, що працює і отримує за це заробітну плату, а не компенсацію, бо саме заробітна плата є тією грошовою виплатою, яка забезпечує можливість самого існування як працівника, так і, можливо, членів його сім`ї, а також наповнення державного бюджету, бо із цієї виплати вираховуються податки і збори, у тому числі внески до Пенсійного фонду України у розмірах, який передбачений саме для заробітної плати, а період вимушеного прогулу зараховується до страхового стажу.

Такий період невиконання трудової функції можна порівняти з простоєм.

При цьому під простоєм розуміється зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (частина перша статті 34 КЗпП України).

Тобто простій можливий як з вини роботодавця, так і за відсутності його вини. Законодавство у будь-якому випадку простою гарантує працівникам отримання частини заробітної плати.

У свою чергу, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

Вказане також узгоджується з пунктом 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713) яким передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до підпункту 2.2.12 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції № 114/8713 до фонду додаткової заробітної плати включається оплата за невідпрацьований час, зокрема, оплата простоїв не з вини працівника.

У розділі 3 Інструкції № 114/8713 закріплено вичерпний перелік виплат, що не належать до фонду оплати праці. Згідно з пунктом 3.9 розділу 3 вказаної Інструкції до фонду оплати праці не належать суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

В Інструкції № 114/8713 середній заробіток за час вимушеного прогулу не віднесено до вичерпного переліку виплат, що не належать до фонду оплати праці.

На думку Великої Палати Верховного Суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обчислюється є сталим для звільненого працівника.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.

Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, бо є заробітною платою.

Отже, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

Згідно із частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

На підставі системного аналізу наведених положень трудового законодавства Велика Палата Верховного Суду висновує, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як складової належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Також, позивач не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо такі вимоги не розглянуті у справі про поновлення на роботі.

Отже, з аналізу вищевказаних норм, суд першої інстанції правильно вважав, що позивач ОСОБА_1 має право після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі, без обмеження будь-яким строком, звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі вимоги не були розглянуті у справі про поновлення його на роботі.

Вищевказаним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що строк пред`явлення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Щодо періоду вимушеного прогулу та розміру середнього заробітку за цей період, суд першої інстанції встановив, що 20.11.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до директора школи ОСОБА_2 , в якій просив прийняти його на посаду вчителя Ясеневопільнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів з повним тижневим навантаженням на підставі ст.118 КЗпП після звільнення з посади Ясневопільнівського сільського голови 19 листопада 2020 року у зв`язку із закінченням строку повноважень.

Право на прийняття на роботу у позивача виникло на підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.51, 118 КЗпП Укоаїни, частини п`ятої статті 12 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування», статті 28 Закону України від 04 лютого 1994 року № 3949-ХI «Про статус депутатів місцевих Рад», що був чинним на час обрання ОСОБА_1 сільським головою, статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у редакції, чинній на дату звільнення ОСОБА_1 з посади сільського голови.

Отже, у позивача,як на час його переходу на виборну посаду у квітні 2006 року, так і на час його звільнення з посади сільського голови у 2020 році, існували законодавчо закріплені гарантії надання попередньої роботи (посади) після закінчення його повноважень за виборною посадою, а в разі її відсутності надання іншої рівноцінної роботи (посади).

Право позивача на поновлення трудових відносин на попередній роботі (посаді) або на іншій рівноцінній роботі (посаді) кореспондується з обов`язком роботодавця прийняти працівника на роботу після звільнення з виборної посади.

При цьому надання попередньої роботи (посади) або іншої рівноцінної розуміється як забезпечення працівника роботою з істотними умовами праці, яку він виконував до обрання на виборну посаду, в тому числі із збереженням тарифної ставки, окладу, усіх його доплат, надбавок, премій, режиму роботи.

Роботодавець взагалі відмовився виконувати цей свій обов`язок.

Доводи відповідача про відсутність права у позивача на доплати за класне керівництво і завідування кабінетом не узгоджуються з вимогами Закону про надання рівноцінної роботи в контексті відмови у працевлаштуванні позивача. Так, відповідач мав обов`язок прийняти позивача на роботу з 20 листопада 2020 року на попередніх істотних умовах праці, а у разі неможливості надати класне керівництво і завідування кабінетом попередити про зміну істотних умов праці відповідно до статті 32 КЗпП України і в такому випадку у позивача б виникло право на оскарження такого наказу роботодавця, а не право на поновлення на роботі.

На виконання рішення Городенківського районного суду від 15 вересня 2022 року, яке набрало законної сили, після перегляду Верховним Судом 15.11.2023 року, ОСОБА_1 поновлено на роботі 24.01.2024 року.

При цьому, при встановленні періоду вимушеного прогулу, суд враховує те, що наказом Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради «Про прийняття Струтинського І.І.» №26К від 25.10.2022 з 26.10.2022 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду вчителя Захисту України та у зв`язку із оскарженням рішення суду в апеляційному порядку наказом директора Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради№28К від 31.10.2022 виконання дії наказу №26К від 25.10.2022 зупинено до рішення Івано-Франківського апеляційного суду.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що період вимушеного прогулу становить з 20.11.2020 року по 25.10.2022 року та у період з 31.10.2022 по 24.01.2024, всього 807 робочих днів, оскільки він виник не з вини працівника, а з вини роботодавця, який не виконав свій обов`язок щодо працівника, який мав право на працевлаштування.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вимушений прогул тривав з 16.11.2023 р. по 23.01.2024 р., що становить: 39 днів, оскільки це суперечить встановленим судом обставинам справи.

Згідно інформації відділу освіти Городенківської міської ради №776/06 від 03.12.2024, яка надана на виконання ухвали суду 03.12.2024, заробітна плата педагогічного працівника першої категорії з повним тижневим навантаженням (18 годин) у 2020 році становила: ставка 5556,0 грн; 5% оплати за престижність 277,80 грн; 30% за педагогічний стаж (22 роки) 1666,80 грн.

Загальна сума за місяць нарахована 7500,60 грн, з яких утримано: 18% прибуткового податку 1350,11 грн; 1,5% на військовий збір 112,51 грн.

Отже, у вересні, жовтні та листопаді 2020 року, згідно цієї інформації, працівник отримав «на руки» по 6037,98 грн.

Згідно відповіді Ясеневопільнівського ліцею №06/01-51 від 17.01.2025 встановлено, що станом на день звільнення у зв`язку з обранням на виборну посаду ОСОБА_1 був призначений класним керівником 8-А класу відповідно до наказу по Ясеневопільнівській ЗОШ І-ІІІ ст. від 01.09.2005 р. №134/в «Про організацію навчально-виховного процесу в 2005-2006 н.р.». Вчителям та іншим педагогічним працівникам (крім керівних) у 5-11 (12) класах у закладах загальної середньої освіти встановлена доплата 25%.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1391 від 28.12.2021 року про «Деякі питання встановлення підвищень посадових окладів (ставок заробітної плати) та доплат за окремі види педагогічної діяльності у державних і комунальних закладах та установах освіти» встановлено доплату за класне керівництво вчителям та іншим педагогічним працівникам (крім керівних) у 5-11 (12) класах у закладах загальної середньої освіти (у тому числі в закладах освіти при установах виконання покарань) - 25 %.

Враховуючи, що ставка педагогічного працівника першої категорії з повним тижневим навантаженням (18 годин) у 2020 році становила 5556,0 грн, то відповідно доплата за класне керівництво складає 25% - 1389 грн на місяць.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1391 від 28.12.2021 року про «Деякі питання встановлення підвищень посадових окладів (ставок заробітної плати) та доплат за окремі види педагогічної діяльності у державних і комунальних закладах та установах освіти» встановлено доплату у розмірі 10-15 % від посадового окладу вчителям, викладачам та іншим педагогічним працівникам у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої освіти за завідування навчальними (навчально-методичними) кабінетами, ресурсними кімнатами, лабораторіями, спортивними залами чи майданчиками, навчально-практичними центрами, навчально-дослідними ділянками, кімнатами зберігання зброї, стрілецькими тирами, паспортизованими музеями.

З відповіді Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради встановлено, що згідно Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом МОН України від 15.04.1993 року №102 учителям, іншим працівникам загальноосвітніх навчальних закладів провадиться додаткова оплата за завідування навчальними кабінетами у розмірі 10-13%, конкретний розмір встановлюється керівником навчального закладу за погодження з профкомом. Виплата за навчальні кабінети була призупинена у 2021 році.

З викладеного слідує, що за вересень листопад 2020 року додаткова оплата за завідування навчальними кабінетами виплачувалася.

Копією наказу по Ясеневопільнівській ЗОШ І-ІІІ ст. від 01.09.2005 р. №134/в «Про організацію навчально-виховного процесу в 2005-2006 н.р.» підтверджується, що ОСОБА_1 було призначено завідуючим кабінетом ДПЮ з доплатою.

Згідно інформації відділу освіти ставка педагогічного працівника першої категорії з повним тижневим навантаженням (18 годин) у 2020 році становила 5556,0 грн. Відповідно, доплата за завідування кабінетом ДПЮ складає 10 % від цієї суми та становить 555,60 грн. на місяць.

Таким чином, оскільки відповідач взагалі не забезпечив продовження трудової діяльності позивача з 20.11.2020 року і не скористався правом на зміну істотних умов праці, тому у позивача виникло право на поновлення на роботі з усіма істотними умовами праці, які були йому встановлені трудовим договором до обрання на виборну посаду, зокрема і на отримання доплат за класне керівництво та завідування кабінетом.

Відповідно до пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року із змінами та доповненнями (далі Порядок №100) при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Отже, згідно Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати слід врахувати: ставку 5556,0 грн; 5% оплати за престижність 277,80 грн; 30% за педагогчіний стаж (22 роки) 1666,80 грн; 25% за класне керівництво 1389 грн; 10% за завідування кабінетом ДПЮ 555, 60 грн. Загальна сума складає (5556 + 277,80 + 1666,80 + 1389 + 555,60) = 9445,20 грн. на місяць.

Відповідно середньоденна заробітна плата складає: 9445,20 грн х2місяці=18890,40 грн. : 43 робочих дні (22 д. у вересні + 21д. у жовтні) = 439,31 грн. Період вимушеного прогулу становить 807 робочих днів.

Отже, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 807 робочих днів х 439,31 грн. середньоденної заробітної плати = 354 523 грн. 17 коп.

Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача складає 354 523 грн. 17 коп. з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів в порядку, визначеному Податковим кодексом України. Проте, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 26.10.2022 по 31.10.2022, в сумі 2196 грн 55 коп. слід відмовити, оскільки в даний період позивач ОСОБА_1 був працевлаштований.

Доводи апелянта про пропущення позивачем строку на звернення до суду не заслуговують на увагу, оскільки цей середній заробіток, який стягнений судом входить до структури заробітної плати, на отримання якої позивач мав право у разі виконання обов`язку, визначеного Законом, роботодавцем і прийняття його на рівноцінну роботу з 20.11.2020 року. Однак таких дій роботодавець не вчинив, порушив трудові права позивача, що призвело до втрати позивачем заробітку.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, беручи до уваги сукупність досліджених та перевірених у справі доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов ОСОБА_1 до Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого врахування видів виплат до складу середнього заробітку позивача та виключення з розрахунку середнього заробітку позивача таких складових заробітної плати як 25% доплати за класне керівництво та 10% доплати за завідування кабінетом, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачами не спростовано той факт, що на час звільнення позивача у зв`язку з обранням на виборну посаду він був класним керівником та завідував кабінетом ДПЮ, за що отримував відповідні доплати, тому такі обґрунтовано включені у розрахунок середнього заробітку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оцінивши усі надані докази у справі, місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини у справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: В.М. Барков

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 17 березня 2026 року