провадження №2/279/850/26
Справа № 279/48/26
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2026 р. м. Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді Пацко О.О., за участю секретаря судового засідання Башинської Н.М., розглянувши у приміщенні суду в м. Коростені цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплозабезпечення» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги з теплопостачання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є надавачем послуг по теплопостачанню. Відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в житловому будинку, приєднаному до централізованої системи теплопостачання, тому являєються абонентами Комунального підприємства теплозабезпечення, споживачами послуг з централізованого теплопостачання та використовують такі послуги фактично до цього часу. Вказав, що між КП « Теплозабезпечення» і відповідачами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово - комунальних послуг, однак останні вчасно не сплачують кошти за надані послуги і основна заборгованість згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 ( квартира АДРЕСА_2 , загальна площа 43,90 кв.м.) з 01 жовтня 2021 по 01 травня 2025 складає 35505,31 грн. А тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь вищевказану суму заборгованості, 3028,00 гривень витрат по оплаті послуг судового збору та 100,00 гривень поштових витрат.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , кожним окремо подано відзиви на позовну заяву, в яких останні не погоджується з позовними вимогами, вважають їх не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки у спірний період послуга централізованого опалення фактично не надавалась, оскільки опалювальні прилади були демонтовані. Розрахунки заборгованості надані позивачем не містять належної інформації щодо способу нарахування , не містять показників лічильника. Також, зазначили, що значна частина заявлених вимог охоплює період, який перевищує встановлений законом строк, просять застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судом встановлено, що відповідачка є споживачем послуг позивача, оскільки проживає в будинку приєднаному до мережі теплопостачання.

Згідно вимог ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До вказаного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За правилами підп. 5 п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року №45, передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Положеннями ст.19 ЗУ "Про теплопостачання" встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Загальними умовами виконання зобов`язання, що встановлені ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Судом встановлено, що відповідачі являються власниками квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться в багатоквартирному будинку, централізоване опалення якого здійснює відповідач.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачів за надані послуги з теплопостачання за період з 01 жовтня 2019 року по 01 травня 2025 року, складає 35505,31 грн.

За таких обставин вбачається, що відповідачі не виконують покладені на них Законом зобов`язання щодо своєчасного внесення плати за послуги з централізованого теплопостачання.

Щодо посилань відповідачів на відключення квартири від системи централізованого опалення та встановлення автономного опалення, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 42 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169

Пункт 14 Правил передбачає, що у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності Законом України "Про житлово-комунальні послуги" не менш як половина квартир та нежитлових приміщень була відокремлена (відключена) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право в установленому Мінрегіоном порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води без дотримання встановленого Мінрегіоном порядку не допускається.

Процедура відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відключення від мереж централізованого опалення регулюється Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 26 липня 2019 року № 169.

Відповідно до п.1,3,4,5,9,10, 13 розділу ІІІ Порядку власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення.

Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд Комісії.

Комісія на найближчому засіданні розглядає заяву про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП за участю заявника або його уповноваженого представника.

Виконання робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП здійснюється виконавцем робіт з обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання або постачання гарячої води чи іншим залученим власником суб`єктом господарювання, які у випадках, передбачених законодавством, мають ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт із монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання.

Для виконання робіт із відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення повідомляє виконавця відповідної комунальної послуги та виконавців робіт з обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води про своє рішення щодо відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП шляхом подання письмової заяви в довільній формі, у якій зазначається наявність підстави для такого рішення згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

До заяви додається копія витягу з протоколу засідання Комісії про розгляд питання щодо відокремлення (відключення) такої квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, а також копія проекту такого відокремлення (відключення).

Після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 3) - по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньо будинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу.

Такий акт підписується присутніми під час відокремлення (відключення) власником квартири чи нежитлового приміщення і представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньо будинкових систем постачання гарячої води, а також іншим суб`єктом господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу.

Після підписання акту виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуги.

Відповідачами не надано доказів того, що до відключення квартири від системи централізованого опалення вони звертались з письмовою заявою про відключення від мережі централізованого опалення до Комісії, такий дозвіл на відключення було надано, тому фактичне відключення від системи централізованого опалення є самовільним.

Відповідно до ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

За обставин, коли єдиною підставою для зняття споживача з обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, затверджений відповідною Комісією, а відмова від надання послуг системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільною.

Щодо вимоги відповідачів про застосування строків позовної давності , суд зазначає наступне.

Відповідно достатті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами частини 1статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з частиною 1статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленимистаттями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Частиною 1статті 264 ЦК Українипередбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно частини 3статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У постанові від 17 квітня 2018 року (справа №200/11343/14-ц) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог простягнення заборгованості за кредитним договоромзакінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом.

Крім того, Законом України від 15 березня 2022 року (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України таінших законодавчих актів України щодо дії норм наперіод дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві таперехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами18 і19 такого змісту:

«18. Уперіод дії вУкраїні воєнного, надзвичайного стану тау тридцятиденний строк після його припинення абоскасування уразі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання задоговором, відповідно доякого позичальнику було надано кредит (позику) банком абоіншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється відвідповідальності, визначеної статтею625 цього Кодексу, атакож відобов`язку сплати накористь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) затаке прострочення. Установити, щонеустойка (штраф, пеня) таінші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з24лютого2022року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) затакими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

«19. Уперіод дії вУкраїні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються настрок його дії».

Станом на 31 грудня 2025 року (звернення до суду з позовом у даній справі) воєнний стан на території України діяв і продовжується на час розгляду справи, а тому суд не вбачає підстави для відмови в задоволенні позову в зв`язку із закінченням строку позовної давності.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 статті 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 3028 грн, а також поніс поштові витрат на суму 100,00 гривень.

Відтак з урахуванням вказаних норм закону, зважаючи на задоволення позову в повному розмірі, сплачений судовий збір та поштові витрати підлягають стягненню у рівних частинах з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. 4, 13, 76-81, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 247 ч. 2, 258, 259, 263-265, 280, 282-284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплозабезпечення» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2021 до 01.05.2025 у сумі 35505 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот п`ять) гривень 31 копійку.

Стягнути у рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплозабезпечення» судовий збір у сумі 3028,00 гривень, по 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривнь з кожного, а також 100,00 гривень поштових витрат, по 50 (п`ятдесят ) гривень з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: О.О.Пацко