УХВАЛА

06 березня 2026 року

м. Київ

справа № 463/1367/20

провадження № 61-7001св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І., розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 23 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування будинковолодінням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Проведено поділ будинковолодіння АДРЕСА_1 , виділивши у власність: ОСОБА_2 - житловий будинок «А-2» та господарські будівлі: сарай «В», сарай «Д», гараж «Г»; ОСОБА_1 - житловий будинок «A-1», вбиральню «Е», погріб «Є». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 17 386,00 грн за перевищення вартості виділеного йому майна.

Рішення суду мотивовано тим, що здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Разом з тим суд вважав, що будівля «А-2» не є самочинним будівництвом і входить до складу будинковолодіння на АДРЕСА_1 , тому вона може бути предметом поділу між співвласниками, оскільки відповідає вимогам до житлового приміщення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2023 року змінено та доповнено резолютивну частину рішення наступним: господарські споруди: колодязь «К», замощення «І», замощення «ІІ», ворота «№ 1», ворота «№ 2», огорожа літ. «№ 3», огорожа літ. «№ 4», огорожа літ. «№ 5», ворота літ. «№ 6», хвіртка «№ 7», хвіртка «№ 8», хвіртка «№ 9», які згідно з висновком експертизи слід залишити у спільному користуванні. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_2 за власні кошти провів реконструкцію літньої кухні та сараю «Ж» під житловий будинок, у якому проживає з сім`єю. Водночас суд першої інстанції не вирішив питання щодо розподілу інших господарських споруд, які згідно з висновку експертизи слід було залишити у спільному користуванні, а тому рішення Личаківського районного суду від 23 жовтня 2023 року належить змінити частково.

08 травня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Касаційну скаргу мотивовано, зокрема тим, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Суд першої інстанції встановив, що літня кухня «Б» та сарай «Ж» самовільно реконструйовані під житловий будинок А-2. Однак рішенням суду при задоволенні зустрічного позову самовільно збудований житловий будинок А-2 виділено у власність ОСОБА_2 . Об`єктом поділу може бути лише те майно, яке належить особам на правах власності, а такий об`єкт самочинного будівництва як житловий будинок «А-2» не підлягає поділу. Посилання суду на те, що рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради м. Львова № 45 від 17 лютого 2009 року було затверджено висновок міжвідомчої комісії від 16 лютого 2009 року та надано статусу житла приміщенню літньої кухні на АДРЕСА_1 і присвоєно йому окрему поштову адресу: АДРЕСА_1 , а відтак таке може бути об`єктом поділу між співвласниками, є неправильним. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що пунктом 1 затверджено висновок міжвідомчої комісії про те, що технічно можливо надати статус житла приміщенню літньої кухні на АДРЕСА_1 та присвоїти окрему поштову адресу, а саме АДРЕСА_1 , при умові виготовлення та погодження проектної документації у встановленому порядку та отримання технічних умов відповідних служб. Вказане рішення виконавчого комітету не виконане, проектна документація не виготовлена та не погоджена у встановленому законом порядку, технічні умови відповідних служб відсутні, об`єкт не зданий в експлуатацію, а відтак його статус як об`єкту самочинного будівництва не змінився. Право власності на такий об`єкт не зареєстровано. Крім того, дозвіл на використання літньої кухні під житло надавався саме йому, а не ОСОБА_2 . При цьому технічний паспорт не може підтверджувати право власності на об`єкт нерухомого майна. ОСОБА_2 з позовом до суду про визнання за ним права особистої власності на житловий будинок «А-2» не звертався.

17 червня 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Разом з тим, ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2024 року передано справу № 607/10858/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Колегія суддів вважала, що необхідно відступити від висновків, сформованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22) щодо належного способу захисту права одного з подружжя, який (яка) вважає себе співвласником об`єкта незавершеного будівництва, шляхом їх уточнення, надавши відповідь на питання, яке колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду кваліфікувала як виключну правову проблему, а саме: чи можна за позовом дружини (чоловіка), членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, у судовому порядку визнати спільним сумісним майно, здійснити поділ (виділ) незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2024 року справу № 607/10858/22 прийнято та призначено до розгляду (провадження

№ 14-138цс24).

Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 607/10858/22.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 607/10858/22 (провадження № 14-138цс24).

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 463/1367/20 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 607/10858/22 (провадження № 14-138цс24).

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко