УХВАЛА

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 607/9974/22

провадження № 61-15331св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач -- Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (у ході розгляду справи змінило назву з Акціонерного товариства «Альфа-Банк»),

відповідачі: ОСОБА_1 , Тернопільське спільне комерційне виробниче мале підприємство «ТЕР ТАМП»,

розглянув заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва Павла Володимировича, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , Тернопільського спільного комерційного виробничого малого підприємства «ТЕР ТАМП» про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (далі - АТ «СЕНС БАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Тернопільського спільного комерційного виробничого малого підприємства «ТЕР ТАМП» (далі - ТСКВП «ТЕР ТАМП») про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 08 березня 2024 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року, у задоволенні позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , ТСКВП «ТЕР ТАМП» про стягнення заборгованості

за договором кредиту від 21 травня 2007 року № 770/42-26-07 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Осівом П. В., задоволено частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року змінено шляхом викладення їх мотивувальних частин з урахуванням правових висновків цієї постанови.

У решті рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року залишено без змін.

26 січня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Осів П. В., звернувся до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з АТ «СЕНС БАНК» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, та провести розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви, Верховний Суд дійшов висновку, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва П. В., про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судового зборузадоволенню не підлягає, а заява в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід залишити без розгляду.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Указаний строк є процесуальним і за певних підстав може бути поновлений, а при відсутності таких підстав настають наслідки, передбачені статтею 126 ЦПК України, згідно із частиною другою якої документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року) у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Постанова Верховного Суду у цій справі була прийнята 14 січня 2026 року, а докази понесення витрат на професійну правничу допомогу надіслані на адресу суду тільки 26 січня 2026 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку, передбаченого положенням частини восьмою статті 141 ЦПК України.

При цьому, заявник не заявляє клопотання про поновлення пропущеного строку, тому суд не вправі вирішувати питання про поновлення строку з власної ініціативи (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

Посилання заявника на те, що строк для подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу ним не пропущено, оскільки постанову Верховного Суду від 14 січня 2026 року доставлено до електронного кабінету тільки 21 січня 2026 року, коли він з нею і ознайомився, є безпідставними, так як відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України такі докази повинні були бути подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення судом, а не з моменту ознайомлення з ним. Вказана заявником обставина могла б бути розглянута при вирішенні клопотання про поновлення пропущеного строку, але таке не заявлено.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), Верховний Суд, зокрема, у постановах: від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23), від 03 липня 2024 року справі № 754/13502/19 (провадження № 61-17973св23), від 19 листопада 2025 року у справі № 756/9572/21 (провадження № 61-16661св24) та інших.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 14 січня 2026 року судові рішення судів попередніх інстанцій були змінені шляхом викладення їх мотивувальних частин з урахуванням правових висновків цієї постанови.

По суті позовних вимог судові рішення було залишено без змін.

При цьому, у вказаній постанові було вказано, що Верховний Суд не перерозподіляє судові витрати, оскільки зміна мотивів судових рішень не впливає на розподіл судових витрат.

Отже, Верховним Судом було вирішено питання про судові витрати під час прийняття постанови по суті спору, а тому відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення.

При цьому, варто зазначити, що такого самого підходу до розподілу судових витрат при зміні мотивувальної частини судових рішень за наслідками касаційного перегляду справи притримується Верховний Суд та Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц (провадження № 14-43цс22) було зазначено, що «оскільки Велика Палата Верховного Суду змінила судове рішення лише у мотивувальній частині, розподіл судових витрат не здійснюється» та не компенсовано заявнику судовий збір за звернення до суду з касаційною скаргою.

Керуючись статтями 126, 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва Павла Володимировича, в частині щодо судового збору залишити без задоволення.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Осіва Павла Володимировича, про ухвалення додаткової постанови про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без розгляду.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець О. В. Ступак Ю. В. Черняк