Справа № 599/214/26
24 березня 2026 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:
судді Снігурського В. В.,
при секретарі Куриляк О. Г.,
розглянувши в м. Зборові заяву про постановлення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Зборівська лікарня" Зборівської міської ради про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних через несвоєчасно виплачену заробітну плату,
представник відповідача - Комунального некомерційного підприємства "Зборівська лікарня" Зборівської міської ради звернувся до суду з заявою, згідно якої просить постановити додаткове рішення у цивільній справі №599/214/26 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Зборівська лікарня" Зборівської міської ради про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних через несвоєчасно виплачену заробітну плату, оскільки судом не вирішено питання щодо судових витрат, а саме витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
Заява мотивована тим, що 12 березня 2026 року Зборівським районним судом Тернопільської області винесено рішення у вказаній справі, яким у задоволенні позову відмовлено.
Представник позивача надав клопотання, згідно якого зазначає, що заявлена сума у 20 000 гривень є явно завищеною та не відповідає критерію співмірності.
Згідно ч.3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи суд встановив, що рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2026 року у цивільній справі №599/214/26 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Зборівська лікарня" Зборівської міської ради про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних через несвоєчасно виплачену заробітну плату у задоволенні позову відмовлено.
При винесенні вказаного рішення судом не вирішено питання щодо судових витрат, а саме не вирішено питання щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
18 березня 2026 року представник відповідача звернувся із заявою про постановлення додаткового рішення у справі.
Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
В силу ст.ст.133,134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За змістом ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Частинами 2-4 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
У відзиві на позов представник відповідача згідно із п.9 ч.3 статті 178 ЦПК України заявив, що відповідач планує понести витрати на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 20 000 гривень.
Представником відповідача надано договір про надання правничої допомоги 16-01/4 від 16.01.2026 між Адвокатським об`єднанням «Юридична колегія» та Комунальним некомерційним підприємством "Зборівська лікарня" Зборівської міської ради.
Відповідно до п.4.1.цього договору розмір оплати послуг Об`єднання за здійснення захисту представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором складає 120 000 гривень з розрахунку 10 000 гривень на місяць. Відповідно до п.4.2. Договору сума оплати складається з переліку та вартості послуг, які узгоджені Сторонами. Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений сторонами у вигляді фіксованої суми, тому він не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Представником відповідача надано також акти наданих послуг №12-03/1 від 12.03.2026 року та №12-03/2 від 12.03.2026 року, підписаними сторонами договору відповідно до яких визначено обсяг наданої правничої допомоги та її вартість у загальному розмірі 20 000 грн.
Однак, позивач та його представник з заявленою сумою не погоджуються, вважають, що вона є необґрунтованою, явно неспівмірною і підлягає зменшенню.
Суд звертає увагу на відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення всі його витрати на адвоката.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/20, відповідно до яких при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, враховує складність справи, а саме, що справа розглядалася в порядку спрощеного судового провадження, враховує фактичний обсяг робіт, здійснених представником відповідача у даній справі, а саме: підготовлено відзив на позовну заяву, а також представник відповідача взяв участь в одному судовому засіданні.
Враховуючи зазначене вище, вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу слід задовольнити частково, в сумі 2500 грн, які підлягають стягненню з позивача в користь відповідача.
Керуючись ст. 270 ЦПК України,
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня прийняття рішення.

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський