УХВАЛА

17 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 485/884/24

провадження № 61-1656ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Третьяк Гаіна Олександрівна, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю

«ЮТС-Агропродукт», товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога - Плюс» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства

з обмеженою відповідальністю «ЮТС - Агропродукт»(далі -

ТОВ «ЮТС - Агропродукт»), товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога - Плюс» (далі - ТОВ «Перемога - Плюс»), в якому просив:

- розірвати договір оренди землі від 31 травня 2012 року (кадастровий номер :06:000:0045, площа 3,1049 га), укладений між ОСОБА_1 та

ТОВ «Райз - Південь» (орендар відповідно до додаткової угоди від 28 липня 2017 року - ТОВ «ЮТС - Агропродукт»);

- розірвати договір оренди землі від 31 травня 2012 року (кадастровий номер :09:000:0067, площа 2,81 га), укладений між ОСОБА_1 та

ТОВ «Райз - Південь» (орендар відповідно до додаткової угоди від 28 липня 2017 року - ТОВ «ЮТС - Агропродукт»);

- стягнути з відповідача ТОВ «ЮТС - Агропродукт» заборгованість зі сплати орендної плати за 2022-2024 роки у загальному розмірі 33 943, 53 грн.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 3, 1049 га, кадастровий номер :06:000:0045, укладений між ТОВ «ЮТС - Агропродукт»та ОСОБА_1 , від 31 травня 2012 року (у редакції додаткової угоди

від 28 липня 2017 року та від 27 листопада 2019 року до договору оренди землі), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога - Плюс» на підставі договору № 1704/25-21 від 17 квітня 2025 року.

Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 2, 81 га, кадастровий номер :09:000:0067, укладений між ТОВ «ЮТС - Агропродукт»та ОСОБА_1 , від 31 травня 2012 року (у редакції додаткової угоди

від 28 липня 2017 року та від 27 листопада 2019 року до договору оренди землі), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога - Плюс» на підставі договору № 1704/25-21 від 17 квітня 2025 року.

Стягнуто з ТОВ «ЮТС - Агропродукт» на користь ОСОБА_1 8 167, 50 грн заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 31 травня 2012 року (кадастровий номер: :06:000:0045) за 2023-2024 роки (вже з відрахуванням податків); 14 461, 52 грн заборгованості зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 31 травня 2012 року (кадастровий номер: :09:000:0067) за 2023-2024 роки (вже з відрахуванням податків)

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2026 року, апеляційну скаргу ТОВ «ЮТС-Агропродукт» задоволено. Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про розірвання договорів оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати за 2023, 2024 роки та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ЮТС - Агропродукт» про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 3, 1049 га, кадастровий номер :06:000:0045, укладений між ТОВ «ЮТС - Агропродукт» та ОСОБА_1 , від 31 травня 2012 року (у редакції додаткової угоди

від 28 липня 2017 року та від 27 листопада 2019 року до договору оренди землі), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога - Плюс» на підставі договору № 1704/25-27 від 17 квітня 2025 року та договору оренди земельної ділянки площею 2, 81 га, кадастровий номер :09:000:0067, укладений між ТОВ «ЮТС - Агропродукт» та ОСОБА_1 , від 31 травня 2012 року (у редакції додаткової угоди від 28 липня 2017 року та

від 27 листопада 2019 року до договору оренди землі), право оренди за яким перейшло до ТОВ «Перемога - Плюс» на підставі договору № 1704/25-27

від 17 квітня 2025 року та стягнення орендної плати за землю за 2023, 2024 роки, відмовити. Вирішено питання розподілу судових витрат.

06 лютого 2026 року через підсистему Електронний суд представник

ОСОБА_1 - адвокат Третьяк Г. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2026 року у справі № 485/884/25.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Третьяк Г. О., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

За змістом пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову

у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову в цій справі є: розірвання договорів оренди земельних ділянок та стягнення заборгованості з орендної плати.

Ціна позову у справі № 485/884/25 становить 33 943,53 грн, що станом

на 01 січня 2026 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328 х 250 = 832 000,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з фактичними обставинами справи та оціненими судами попередніх інстанцій доказами, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Втім, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду

від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень частини шостої статті 762 ЦК України

у подібних правовідносинах, не заслуговують на увагу, оскількиє виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчать про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вказана справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для заявника, що підпадає під вимоги підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги категорію справи, ціну та предмет позову, значення справи для сторін і суспільства, а також оцінивши доводи касаційної скарги та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відтак, сама по собі незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи зазначене вище, постанова Миколаївського апеляційного суду

від 20 січня 2026 року не підлягає касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Переглядаючи справи в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року,

§ 37).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема

й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Третьяк Гаіна Олександрівна, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2026 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт», товариства з обмеженою відповідальністю «Перемога - Плюс» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак