Провадження номер 2/741/354/26
Єдиний унікальний номер 741/1923/25
РІШЕННЯ

іменем України

23 березня 2026 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Кузьменка І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Носівка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 89180 грн, понесених судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 січня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» (далі - ТОВ «Селфі кредит») та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 582548, відповідно до якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 10000 грн, а відповідач, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та у строки, визначені договором. Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису. Кредитні кошти були перераховані відповідачу шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти.

ТОВ «Селфі кредит» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору. У свою чергу, відповідачем заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена. Станом на дату подання позову сума заборгованості відповідача становить 89180 грн та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 10000 грн, заборгованості за процентами - 79180 грн.

01 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 01022024, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора за кредитним договором № 582548 від 27 січня 2023 року та отримав право грошової вимоги до відповідача.

У зв`язку з вищевикладеним, унаслідок порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 582548 від 27 січня 2023 року позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість у сумі 89180 грн, сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Ухвалою судді від 05 листопада 2025 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 13 січня 2026 року, задоволено клопотання представника позивача Усенка М.І. про витребування доказів, витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» інформацію: 1. Чи належить банківська картка з прихованим номером № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 .? 2. Чи була успішною транзакція, здійснена 27 січня 2023 року на банківську картку № НОМЕР_1 в сумі 10000 грн з призначенням платежу: «Зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 ? 3. Чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської картки № НОМЕР_1 ? 4. чи проводилась верифікація особи власника банківської картки № НОМЕР_1 ?

28 листопада 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» надано суду витребувану інформація.

Ухвалою суду від 13 січня 2026 року розгляд справи відкладено до 23 березня 2026 року.

Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання, у якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, указав, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 , яка була належним чином повідомленою судом про дату, час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання в порядку ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 80, 95), у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подала.

Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.

Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За письмовою згодою позивача суд постановив 23 березня 2026 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок.

Судом встановлено, що 27 січня 2023 року між ТОВ «Селфі кредит» та ОСОБА_1 за допомогою ІТС ТОВ «Селфі кредит» укладено договір № 582548 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», згідно з яким товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (пункт 1.2. договору) (а. с. 20-30).

Укладення цього кредитного договору здійснювалося сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.3. договору встановлено, що сума кредиту складає 10000 грн.

Пунктом 1.4. договору встановлено, що строк кредиту 210 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів.

Відповідно до п. 1.4.1. договору у споживача відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлені договором, на підставі звернення до товариства у паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора.

Згідно з пунктами 1.5., 1.5.1. договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти. Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку, вказаного в п. 1.4. цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 2.2. договору дати надання кредиту: 27.01.2023 року або 28.01.2023 року.

Пунктом 9.6. договору передбачено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства/зазначений в цьому договорі.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а за статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі статтями 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Статтею 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

При цьому статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» визначено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Відповідно до пунктів 1.1. договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства.

Договір № 582548 про надання споживчого кредиту був підписаний відповідачем 27 січня 2023 року о 16:48:51 год електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т346, надісланим на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою ТОВ «Селфі кредит» про підтвердження ідентифікації ОСОБА_1 (а. с. 32, зворот).

ТОВ «Селфі кредит» свої зобов`язання за договором № 582548 про надання споживчого кредиту виконало, надало відповідачу кредитні кошти в сумі 10000 грн, що підтверджується повідомленням ТОВ «Пейтек» про успішний переказ коштів на платіжну картку від ТОВ «Селфі кредит» 27.01.2023 о 16:50:09 на суму 10000, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (а. с. 33, зворот).

Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів у своїй відповіді від 14 листопада 2025 року повідомило суд, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 . Клієнт ОСОБА_1 верифікований шляхом підписання анкети-заяви по верифікації клієнта від 19.04.2021 р. По рахунку НОМЕР_4 було зарахування коштів на суму 10000 грн від 27.01.2023 (а. с. 81).

Отже, між позивачем та відповідачем укладений електронний договір. Відповідач, підписавши цей договір своїм електронним підписом, погодилася на виконання викладених у ньому умов та взяття на себе зазначених у ньому зобов`язань.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Селфі кредит» перебувають у загальному доступі, опубліковані на сайті товариства.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тож, підписавши кредитний договір, відповідач підтвердив, що із запропонованими умовами ознайомився та погодився з ними.

З вищевикладеного вбачається, що договір про надання споживчого кредиту був укладений та підписаний ТОВ «Селфі кредит» та ОСОБА_1 в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами статей 6, 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору позивачем було надано: копію договору № 582548 про надання споживчого кредиту від 27 січня 2023 року (а. с. 20-30), копію графіку платежів до договору № 582548 від 27.01.2023 (а. с. 31), копію паспорта споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а. с. 19-20), які містять електронний підпис відповідача, створений за допомогою одноразового ідентифікатора Т346, копію довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 (а. с. 32, зворот).

Крім того, факт укладення вищевказаного кредитного договору не заперечувався відповідачем ОСОБА_1 .

При укладенні кредитного договору відповідач сама надала відомості, які її ідентифікують: свої прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, РНОКПП, адресу проживання, номер телефону, номер банківської картки. Саме на вказаний нею номер телефону позивачем було надіслано одноразовий ідентифікатор, яким відповідач скористалася, увівши його у відповідне поле на сайті товариства, тим самим підписала договір. При цьому кошти були перераховано на зазначену позичальником банківську картку, яка емітована в АТ КБ «ПриватБанк» на її ім`я. А, отже, суд уважає, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору № 582548 від 27 січня 2023 року між TOB «Селфі кредит» і відповідачем, а також факт перерахування відповідачеві кредитних коштів у сумі 10000 грн за цим договором.

Отже, TOB «Селфі кредит» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 582548 від 27.01.2023 у повному обсязі, надавши відповідачеві кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.

Натомість відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала належним чином, що призвело до виникнення заборгованості.

В обґрунтування наявності заборгованості відповідача позивачем надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором № 582548 від 27.01.2023, складений ТОВ «Селфі кредит», відповідно до якого заборгованість відповідача за період з 27 січня 2023 року по 22 січня 2024 року (кількість днів прострочення - 345) складає 89180 грн, з яких: 10000 грн - тіло кредиту, 79180 грн - проценти за користування кредитом. При цьому відповідачем сплачено 20 грн у рахунок погашення відсотків за користування кредитом (а. с. 34-40).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тому відповідач своєю бездіяльністю порушила покладені на неї зобов`язання.

Як вбачається з вищевикладеного відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушила, унаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитним договором № 582548 від 27.01.2023.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК Ураїни визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

01 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 01022024. Згідно з вищевказаним договором та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги стосовно осіб, які були боржниками ТОВ «Селфі кредит», у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 582548 від 27.01.2023 на суму 89180 грн, що підтверджується копією відповідного договору факторингу (а. с. 41-45), копією акта приймання-предачі Реєстру боржників від 01 лютого 2024 року до договору факторингу від 01 лютого 2024 року № 01022024 (а. с. 46, зворот), копією платіжної інструкції № 74875 від 01 лютого 2024 року про плату за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу № 01022024 від 01 лютого 2024 р. на суму 2262377,25 грн (а. с. 47), копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01022024 від 01 лютого 2024 року стосовно боржника ОСОБА_1 (а. с. 46).

Тобто суд уважає, що стороною позивача доведено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на даний час є законним правонаступником стягувача за укладеним кредитним договором, боржником за яким є відповідач.

14 жовтня 2025 рооку відповідачеві позивачем було надіслано письмову досудову вимогу (претензію) про погашення кредитної заборгованості за договором № 582548 від 27.01.2023 у сумі 89180 грн, однак вказана вимога відповідачем виконана не була (а. с. 47, зворот).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини першої статті 612 ЦК України та частини першої статті 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом, та боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови договору про надання споживчого кредиту, що призвело до утворення заборгованості. Відповідачем не подано суду жодних доказів на спростування цієї обставини.

З огляду на це, ураховуючи вищевикладені обставини, правові норми, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 10000,00 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в сумі 79180 грн суд робить нижченаведений висновок.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами. Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 12 червня 2019 року у справі N 2-6315/11 (провадження N 61-23326св18) та від 28 квітня 2020 року у справі N 263/16688/17 (провадження N 61-16584св19).

Як убачається із кредитного договору № 582548, сторонами досягнуто домовленості щодо таких істотних умов кредитного договору, як строк кредиту, а саме 210 днів, який визначено в п. 1.4 договору, та розмір процентів - стандартна процентна ставка 2,2 % в день, яка застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору (п. 1.5.1 договору).

Умовами кредитного договору не передбачено порядку та умов продовження строку кредиту, не обумовлено розмір процентної ставки, яка буде нараховуватися кредитором після 210-го дня користування кредитом, тобто правові підстави для нарахування процентів після завершення строку кредиту відсутні.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, постановах від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц).

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі N 910/4518/16).

Як убачається із наданого суду розрахунку заборгованості за відсотками первісний кредитор за період поза межами строку кредиту (понад 210 днів) нарахував відповідачеві суми саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України.

З огляду на наведене, відсутні правові підстави для стягнення з позичальника процентів у розмірі 2,2 % у день, передбачених кредитним договором, поза межами строку кредитування, тобто поза межами 210 днів.

Зазначене тлумачення умов кредитного договору відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 05 квітня 2023 року у справі N 910/4518/16.

Як було зазначено вище, відповідно до умов кредитного договору № 582548 ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 10000 грн строком на 210 днів.

Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, убачається, що відповідачем було сплачено в рахунок погашення відсотків за користування кредитом 20 грн (а. с. 34-40).

Отже, позивач, окрім заборгованості за тілом кредиту (10000 грн) також має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами в сумі 46180 грн, виходячи з розрахунку: 10000 грн х 2,2% х 210 днів - 20 грн.

Суд уважає незаконним нарахування позивачем відсотків за 345 днів прострочення та вважає, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитом після закінчення 210-денного строку не ґрунтується на умовах договору, які погоджені сторонами.

З урахуванням викладеного вище, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд уважає, що позовні вимоги потрібно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 582548 про надання споживчого кредиту від 27.01.2023 у сумі 56180 грн.

Частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

За правилами статті 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що позовні вимоги задовольняються судом частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1526,11 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 63 %).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Також суд зазначає, що за результатами розгляду справи витрати, зокрема, на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 у процесі вирішення питання про віднесення до судових витрат, які розподілені за результатами розгляду спору, бонусів, передбачених договором про надання правничої допомоги, залежно від результатів розгляду справи, тобто так званого «гонорару успіху», для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у разі укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи те, чи були вони фактично здійснені, а також їх необхідність. При цьому суд, визначаючи суму відшкодування, має послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представником позивача надано такі докази: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025; копію акта № 257 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 08 жовтня 2025 року, відповідно до якого АО «Апологет» надано позивачеві послуги на суму 8000 грн; копію детального опису наданих послуг до акта № 257 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, датованого 08 жовтня 2025 року, відповідно до якого АО «Апологет» надано такі послуги у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 : усна консультація щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості - 30 хв, ознайомлення з матеріалами кредитної справи - 2 год, погодження правової позиції клієнта у справі - 30 хв, складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта - 3 год 30 хв, усього - 6 год 30 хв.; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно АО «Апологет»; копію ордеру на надання правничої допомоги серії ВС № 1381377 (а. с. 49-51).

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд, при розгляді поданих документів на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу, ураховує, що ця справа є типовою справою незначної складності, у даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, у зв`язку з чим позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим.

Ураховуючи принципи пропорційності та співмірності, незначну складність справи, ціну позову, значення справи для сторін, часткове задоволення позову, суд робить висновок, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 11, 202, 205, 525, 526, 549, 610, 612, 622, 625, 629, 638, 641, 644, 1048-1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронний цифровий підпис», Законом України «Про електронну комерцію», статтями 12, 13, 76-81, 137, 141, 209, 258, 259, 263- 268, 273, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, 4-ий поверх, IBAN НОМЕР_5 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614) заборгованість за договором № 582548 про надання споживчого кредиту від 27 січня 2023 року в розмірі 56180 (п`ятдесят шість тисяч сто вісімдесят) гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 10000 грн, заборгованості за процентами - 46180 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, IBAN НОМЕР_5 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614) судовий збір у розмірі 1526 (одна тисяча п`ятсот двадцять шість) гривень 11 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, 4-ий поверх;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 23 березня 2026 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА