УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року

м. Київ

справа № 304/324/24

провадження № 61-15984ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петрик Віталій Васильович, на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду

від 13 листопада 2025 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція

з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2022 року № 2940107

у розмірі 36 325,22 грн.

Заочним рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2022 року № 2940107

у розмір 36 325,22 грн, з яких: 7 800,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 28 525,22 грн - заборгованість за відсотками.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2025 року, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку

на подання заяви про перегляд заочного рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року у справі за позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду та залишаючи таку заяву без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем та його представником пропущено строк

на подання заяви про перегляд заочного рішення та не наведено поважних причин пропуску такого строку.

17 грудня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петрик В. В., через підсистему «Електронний суд», звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2025 року

та постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 06 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 ,

в інтересах якого діє адвокат Петрик В. В., залишено без руху та запропоновано направити на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи, у якій уточнити вимоги її прохальної частини таким чином, щоб вона відповідала вимогам статті 409 ЦПК України.

На виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петрик В. В., направив на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи, з якої вбачається, що недоліки касаційної скарги усунуто.

В уточненій редакції касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петрик В. В., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 червня

2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року

і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що про заочне рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року ОСОБА_1 стало відомо лише

04 червня 2025 року, після ознайомлення його представника з матеріалами справи

в підсистемі «Електронний суд», оскільки 26 травня 2025 року ОСОБА_1 в застосунок «Дія» надійшло повідомлення про постановлення ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2025 року про виправлення описки у виконавчих листах.

Крім того, звертає увагу суду, що при надсиланні заочного рішення Тячівський районний суд Закарпатської області не врахував фактичну адресу проживання відповідача, яка була відома первинному кредитору ще при укладенні договору

та зазначена в самому договорі, і яка стала підставою для первісного звернення позивача до Перечинського районного суду Закарпатської області. Судом не вжито заходів для повідомлення відповідача за вказаною фактичною адресою, а також

не направлялися документи через інші засоби зв`язку, передбачені статтею 128 ЦПК України, зокрема, засобами електронного зв`язку.

Вважає, що ним у достатній мірі підтверджено поважність пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку

та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24) щодо дотримання стороною відповідача строків звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, дійшла таких висновків.

Частину другу статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти

так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права

на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків.

Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду,

ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Так, прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення,

суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви

про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою

статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення

без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи,

які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через

які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку

із чим і було ухвалене заочне рішення.

Це означає, що до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення

без задоволення не відноситься питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.

Очевидно, що передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення)

і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку

на подання заяви про перегляд заочного рішення.

На користь такого висновку свідчить і те, що як вимоги до форми та змісту заяви

про перегляд заочного рішення (стаття 285 ЦПК України), так і строк звернення до суду з такою заявою (стаття 284 ЦПК України) наведені законодавцем перед врегулюванням ним дій суду після прийняття заяви про перегляд заочного рішення,

які визначені у статті 286 ЦПК України та наступних статтях.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей

284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Тому правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою

для залишення такої заяви без задоволення.

Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання

та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Тому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті

126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду.

У цій справі судами встановлено, що 03 червня 2024 року Тячівським районним судом Закарпатської області ухвалено заочне рішення, яким позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2022 року № 2940107

у розмір 36 325,22 грн, з яких: 7 800,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 28 525,22 грн - заборгованість за відсотками.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

08 квітня 2024 року судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача було відкладено на 01 травня 2025 року, та повторно направлено судову повістку про виклик, яка була повернута на адресу суду з відміткою поштового оператора «адресат відсутній

за вказаною адресою» з проставленням штемпеля 01 травня 2024 року.

У зв`язку з неявкою ОСОБА_1 в судове засідання 01 травня 2024 року судове засідання відкладено на 03 червня 2024 року.

Судову повістку про виклик на 03 червня 2024 року ОСОБА_1 отримав 11 травня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заочне рішення ухвалено 03 червня 2024 року та направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням за місцем його реєстрації за адресою:

АДРЕСА_1 .

Поштове відправлення разом з копією заочного рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року повернулося на адресу суду з відміткою поштового оператора «адресат відсутній за вказаною адресою» з проставленням штемпеля 01 листопада 2024 року.

Отже, враховуючи, що на поштовому відправленні наявний запис про те, що відповідач за вказаною адресою відсутній, суд першої інстанції правильно встановив та зазначив, що заочне рішення суду було вручене відповідачу 01 листопада 2024 року.

Водночас із заявою про перегляд заочного рішення суду представник відповідача звернувся 09 червня 2025 року, пропустивши строк, визначений статтею 284 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що вказана обставина, встановлена судами, відповідає нормі прямої дії, а саме пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України, відповідно до якої днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання представника відповідача на довідку Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 29 травня 2025 року № 146/09-25 та те, що ОСОБА_1 зареєстрований АДРЕСА_1 , проте фактично проживає

без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки з урахуванням положень частини сьомої статті 128, частини шостої статті 187 ЦПК України суд направляє повістки та інші процесуальні документи за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання (перебування) фізичної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування).

За пунктами 3, 4 Порядку декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес

за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання

в Україні» декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою.

Установивши, що ОСОБА_1 належним чином судовою повісткою повідомлено

про судове засідання суду першої інстанції на 03 червня 2024 року, зважаючи

на відсутність у ОСОБА_1 об`єктивних непереборних труднощів для подання заяви про перегляд заочного рішення в строки, визначені частиною другою статті 284 ЦПК України, з дня отримання тексту заочного рішення та відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з такою заявою, передбачених у частині третій статті 284 цього Кодексу, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України

Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 14 квітня 2025 року

не заслуговують на увагу, оскільки представником заявника не зазначено номер справи, у якій Велика Палата Верховного Суду викладала такі висновки.

Інші доводи касаційної скарги є подібними доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 ,

на які апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді, не можуть бути підставами

для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ґрунтуються на незгоді

з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти

на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку

про те, що правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права

не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого

діє адвокат Петрик В. В., на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду

від 13 листопада 2025 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Петрик Віталій Васильович, на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2025 року

та постанову Закарпатського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2024 року у справі за позовом Товариства

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція

з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за кредитним договором, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська