КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/23152/25-ц

17 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Штронди Антона Михайловича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Новака Р.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва із позовом про стягнення з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 3% річних за договором № SAMDNWFD0 від 06.02.2014 за період з 23.12.2021 по 04.07.2024 у розмірі 639,46 дол. США, 3% річних за договором № SAMDN1577 від 20.02.2014 за період з 23.12.2021 по 04.07.2024 у розмірі 561,09 дол. США, 3% річних за договором № SAMDN7164 від 20.08.2013 за період з 23.12.2021 по 04.07.2024 у розмірі 8020,89 грн, інфляційних втрат за договором № SAMDN7164 від 20.08.2013 за період з 23.12.2021 по 04.07.2024 у розмірі 41735,80 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у рамках справи № 757/1144/22-ц ОСОБА_1 було присуджено: 1) за договором № SAMDNWFD0 від 06.02.2014: 8410,91 дол. США вкладу; 5217,06 дол. США відсотки за Період з 06.02.2014 по 05.11.2021; 0,10 дол. США відсотки по депозиту за період з 06.11.2021 по 20.12.2021; 2) за договором № SAMDN1577 від 20.02.2014: 7380,13 дол. США вкладу; 5093,50 дол. США відсотки за період з 20.02.2014 по 19.10.2021; 0,13 дол. США відсотки по депозиту з 20.10.2021 по 23.12.2021; 3) за договором № SAMDN7164 від 20.08.2013: 105500,00 грн вкладу; 137614,19 грн відсотки за період з 20.08.2013 по 19.08.2021; 3,27 грн відсотки за період з 20.08.2021 по 23.12.2021. 05.07.2024 присуджені кошти були зараховані на рахунок позивача, таким чином датою повернення вкладів є 05.07.2024.

Позивач вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач повинен сплатити йому: 1) 639,46 дол. США у якості 3% річних за договором № SAMDNWFD0 від 06.02.2014 за період з 23.12.2021 по 04.07.2024; 2) 561,09 дол. США у якості 3% річних за договором № SAMDN1577 від 20.02.2014 за період з 23.12.2021 по 04.07.2024; 3) 8020,89 грн у якості 3% річних та 41735,80 грн у якості інфляційних втрат за договором № SAMDN7164 від 20.08.2013 за період з 23.12.2021 по 04.07.2024.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 17 жовтня 2025 року представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» адвокат Штронда А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позову.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що внаслідок укладання між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» договору переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року та переведення боргу за зобов`язаннями банку щодо виплати коштів за договором банківського вкладу, який є предметом у даній справі, АТ КБ «ПриватБанк» на цей час не несе зобов`язань за таким договором, а ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником за даним договором банківського вкладу. Таким чином, у зв`язку з тим, що АТ КБ «ПриватБанк» з 17 листопада 2014 року не є боржником за договором, який є предметом спору, отже відсутні підстави для задоволення позову.

Звертає увагу, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року був укладений у письмовій формі та містить всі істотні умови, є чинним та виконуваним. АТ КБ «ПриватБанк» було розміщено повідомлення від 15 лютого 2015 року на офіційному сайті банку у відповідному розділі Умов та Правил з встановленням строку для кредиторів до 15 лютого 2015 року для подання письмових заперечень (висловлення незгоди) щодо переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», що було цілком правомірною юридичною дією банку, яка кореспондувалася з вимогами законодавства, а отримання банком у такий спосіб згоди від кредиторів було підтвердженням їх відношення до укладеного 17 листопада 2014 року правочину та досягнення ефекту переведення боргу за ним.

Крім того, правомірність та чинність договору про переведення боргу від 17.11.2014 було підтверджено у межах розгляду господарської справи № 904/1721/20 у касаційному порядку. Так, 01.06.2022 року Верховний Суд підтримав рішення суду першої інстанції у справі № 904/1721/20, яким задоволений позов AT КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» про внесення змін до Договору про переведення боргу від 17.11.2014 у зв`язку з істотною зміною обставин. Таке судове рішення підтверджує факт дійсності договору про переведення боргу від 17.11.2014 та обов`язковість його виконання сторонами.

Зазначив, що позивач, на заяву відповідача про застосування строків позовної давності, не надав аргументів та причин пропуску таких строків. Більш того не було подано до суду і такого клопотання про їх поновлення. Як зазначено раніше, саме по собі запровадження карантину та військового стану не є підставою вважати, що строки звернення до суду пропущено з поважних причин.

18 листопада 2025 року на адресу Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дугінова Д.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві представник зазначив, що позивач не надавав згоди банку на переведення боргу ТОВ «ФК «Фінілон». Питання щодо належності відповідача було вирішено під час розгляду справи №757/1144/22-ц. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в межах справи №757/1144/22-ц ОСОБА_1 було присуджено до стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на його користь: 1) за договором № SAMDNWFD0 від 06.02.2014: 8410,91 дол. США вкладу; 5217,06 дол. США відсотки за Період з 06.02.2014 по 05.11.2021; 0,10 дол. США відсотки по депозиту за період з 06.11.2021 по 20.12.2021; 2) за договором № SAMDN1577 від 20.02.2014: 7380,13 дол. США вкладу; 5093,50 дол. США відсотки за період з 20.02.2014 по 19.10.2021; 0,13 дол. США відсотки по депозиту з 20.10.2021 по 23.12.2021; 3) за договором № SAMDN7164 від 20.08.2013: 105500,00 грн вкладу; 137614,19 грн відсотки за період з 20.08.2013 по 19.08.2021; 3,27 грн відсотки за період з 20.08.2021 по 23.12.2021 (а.с. 4-9). 05.07.2024 присуджені кошти були зараховані на рахунок позивача.

Таким чином, враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти, присуджені до виплати йому в межах справи №757/1144/22-ц лише 05 липня 2024 року, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про обґрунтованість вимог про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» трьох процентів річних та індексу інфляції відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, що за період прострочення з 24.12.2021 по 04.07.2024 становить 638,77 дол. США (8410,91х3%х924/365), за період прострочення з 24.12.2021 по 04.07.2024 - 560,49 дол. США (7380,13х3%х924 /365), за період прострочення з 24.12.2021 по 04.07.2024 - 8012,22 грн (105500,00х3%х924 /365), за період з 24.12.2021 по 04.07.2024 становить - 40835,73 грн.

Суд обґрунтовано відхилив посилання АТ КБ «Приватбанк», що новим боржником за договором банківського вкладу є ТОВ «ФК «Фінілон», з яким 17 листопада 2014 року був укладений договір про переведення боргу.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Матеріали справи не містять згоди ОСОБА_1 на заміну боржника АТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому є необґрунтованими та безпідставними доводи представника АТ КБ «ПриватБанк», що банк вже не є стороною за укладеним з ОСОБА_1 договором банківського вкладу та боржником у зобов`язанні.

Відсутність письмових заперечень ОСОБА_1 на переведення зобов`язань за договорами на ТОВ «ФК «Фінілон», не свідчить про надання ним згоди на вчинення таких дій. За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме АТ «КБ «ПриватБанк», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 729/887/19, від 20 жовтня 2021 року в справі № 201/8704/19 та від 17 листопада 2021 року в справі № 755/17323/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року в справі №199/3152/20.

Слід врахувати, що спір щодо стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості за договорами банківського вкладу вже був вирішений судом.

Колегія суддів відхиляє посилання представника АТ КБ «ПриватБанк» на те, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» не був визнаний недійсним у судовому порядку, а правомірність та чинність договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року було підтверджена у межах розгляду господарської справи № 904/1721/20 за позовом AT КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» про внесення змін до Договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року у зв`язку з істотною зміною обставин. Відсутність рішення про визнання недійсним договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року не спростовує правильності висновків суду першої інстанції.

Позивач не є стороною вказаного договору, а також не був стороною у справі № 904/1721/20 за позовом AT КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» про внесення змін до договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року. Відтак, рішення суду у вказаній справі не має преюдиційного значення для цієї справи.

Також колегія суддів відхиляє посилання представника АТ КБ «ПриватБанк» про пропуск Філіповичем Д.В. строку позовної давності.

Відповідно до положень ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 268 ЦК України визначено, що позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

Відтак, оскільки предметом спору є нарахування та стягнення трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, які входять до складу грошового зобов`язання, вимоги про стягнення якого були заявлені у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання про видачу вкладу у справі № 757/1144/22-ц, то на зазначені вимоги про стягнення трьох процентів річних позовна давність не поширюється.

Такі висновки узгоджуються із висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року в справі № 363/3965/15.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Штронди Антона Михайловича - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року- залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий Судді: