ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року місто Київ

Справа № 758/19661/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6612/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О. В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року про повернення заяви про забезпечення доказів до подачі позову (суддя Захарчук С.С.)

у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів, інша особа, яка може отримати статус учасника справи - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ

08 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів з метою підготовки позовної заяви, у якій просив у порядку забезпечення доказів зобов`язати ОСОБА_2 надати доступ йому та іншим уповноваженим за законом особам для огляду рухомого майна та іншого майна, яке зареєстроване як рухоме майно, та яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 із наданням можливості зробити його опис, фото та відеозапис.

Заява обґрунтована тим, що з 03.07.2009 заявник перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , за цей час було збудовано та придбано багато майна, стосовно майна, що підлягає реєстрації за ініціативою ОСОБА_2 був укладений шлюбний договір.

Проте велика кількість майна, яке не охоплюється договором і було придбане ОСОБА_1 залишилося у буднику, який він збудував, але який зареєстрований за ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу рішенням від 13 червня 2025 року, ОСОБА_2 не дає можливості доступу до будинку та забрати як свої особисті речі, так і те, що не було зазначено в шлюбному контракті, у тому числі вирішити питання збудованого ОСОБА_1 літнього будинку, який також не був предметом шлюбного контракту, не зареєстрований як об`єкт нерухомості, та щодо якого він може вимагати грошової компенсації.

Крім того, були спільні зобов`язання в шлюбі стосовно кредиту.

У цьому конкретному випадку дії ОСОБА_2 порушують майнові права та законні інтереси ОСОБА_1 .

Зазначав, що спір буде вирішуватися стосовно значного майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та яке є предметом спору з ОСОБА_2 . Це:

1. Літня кухня (будівництво не закінчене, в експлуатацію не введено), вартість - 900 000

2. Книги художньої краєзнавчої, мемуарної літератури, загальна кількість - 1 500 шт. вартість всього - 450.00 грн.

3. Книжкові шафи індивідуального замовлення 2 шт. загальна вартість - 40 000 грн.

4. Стіл письмовий 2-тумбований, вартість 10 000 грн.

5. Крісло кабінетне, вартість 5000 грн.

6. Художні і спортивні фільми 500 шт. вартість - 50 000 грн.

7. Електричний котел (PROTHERM CKAT 6-28K) - 45 000 грн «професійний».

8. Газовий котел ( SAUNIER DUVAL ISOTWIN F30H-MOD) «професійний під замовлення » на 2010 рік вартість - 76 000 грн.

9. Холодильник (INDESIT TT851 офісний), вартість 5 000 грн.

10. Холодильник побутовий 5 000 грн.

11. Мікрохвильова піч (LG MC 80 88 HRB « Руський Повар») з конвенцією - 3 600 грн.

12. Праска електрична (BRAUN TEXSTYLE 3 SL3034) - 2 000 грн.

13. Художні картини, подаровані особисто ОСОБА_1 на день народження 2 шт. вартість - 30 000 грн.

14. 50% заборгованості ОСОБА_1 перед Ощадбанком України, що виникла в

період спільного ведення господарства у 2018-2024 роки відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15.11 2024 сума 140 904,56 грн.

15. Сувенір - герб Палати Спільнот Англії - 1 000 грн.

16. Футбольні сувеніри - 2 000 грн.

Оскільки у ОСОБА_1 немає доступу до будинку (власниця поміняла замки на вхідних дверях будинку) і він не може надати докази наявності цього майна в будинку він вимушений до подачі позову подати цю заяву про забезпечення доказів.

Подільський районний суд міста Києва ухвалою від 11 грудня 2025 року заяву повернув заявнику.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 30 грудня 2025 року подав засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухвалу постановив формально, оскільки не врахував того, що ним вказано усі дані, передбачені законом, інші дані стосовно іншої особи в нього відсутні, так само як і електронний кабінет.

Посилання суду на обов`язок зареєструвати електронний кабінет не відповідає приписами ст. 14 ЦПК України.

Вважає, що ним у заяві чітко вказано як причини, так і підстави для звернення із відповідною заявою, зокрема зазначався конкретний перелік спірного майна, до якого він не має доступу, а також спосіб забезпечення відповідних доказів.

Київський апеляційний суд ухвалою від 19 лютого 2026 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, а іншою ухвалою - призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення доказів до подачі позову відповідає з огляду на таке.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 117 ЦПК України заявником не зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету та адреси електронної пошти заявника та інших сторін справи, у порушення вимог п.п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 117 ЦПК України заявником не зазначено докази, забезпечення яких є необхідним та обставини, для доказування яких вони необхідні, обґрунтування необхідності забезпечення доказів, як і не вказано спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази. Оскільки заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог ст. 117 ЦПК України, вона підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції і вказує на таке.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Таким чином, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2021 року по справі № 520/14132/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 367/6751/18-ц «процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Тобто, ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів».

Така ж правова позиція щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 9901/608/19 та від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18.

За приписами ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти;

4) докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні;

5) обґрунтування необхідності забезпечення доказів;

6) спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази;

7) перелік документів, що додаються до заяви.

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (ч. 4 ст. 117 ЦПК України).

Із поданої ОСОБА_1 заяви вбачається, що заявник фактично просить суд забезпечити доступ до житлового будинку та надати йому можливість здійснити огляд рухомого майна, яке, на його думку, належить йому або є спільним майном подружжя, з метою подальшого пред`явлення позову щодо його поділу.

Водночас зі змісту заяви вбачається, що перелік майна, наведений заявником (побутова техніка, меблі, книги, колекції, сувеніри, об`єкти будівництва тощо), визначений ним як майно, яке може бути предметом майбутнього спору між сторонами. Тобто заявник фактично ідентифікує це майно як об`єкт поділу майна подружжя або як майно, щодо якого він може заявляти відповідні майнові вимоги.

Разом із тим положеннями п. 4 ч. 1 ст. 117 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні.

У поданій заяві такі відомості відсутні.

Наведений заявником перелік майна не може розглядатися як доказ у розумінні положень ЦПК України, оскільки таке майно саме по собі не є засобом доказування, а становить можливий предмет майбутнього спору між сторонами. Натомість доказами у такій категорії спорів можуть бути, зокрема, документи щодо набуття майна, докази джерела походження коштів, підтвердження факту спільного придбання, експертні висновки щодо вартості майна, показання свідків тощо.

Таким чином, заявник фактично просив суд вжити заходів, спрямованих не на забезпечення доказів, а на фіксацію наявності майна та забезпечення доступу до нього. Такі дії пов`язані із забезпеченням можливості подальшого вирішення спору щодо цього майна, тобто стосуються предмета майбутнього позову, а не доказів як засобів встановлення відповідних обставин.

Крім того, відповідні заходи щодо запобігання можливому відчуженню майна, його опису, огляду чи фіксації можуть бути застосовані у порядку забезпечення позову відповідно до положень глави 10 ЦПК України. Саме в межах розгляду заяви про забезпечення позову суд може, зокрема, накласти арешт на майно, заборонити його відчуження або вчинення інших дій щодо нього, що забезпечує збереження предмета спору до вирішення справи по суті.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подана заява не містить належного обґрунтування необхідності забезпечення доказів, як цього вимагає п. 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України.

Заявником не наведено об`єктивних обставин, які б свідчили про існування ризику втрати засобів доказування або неможливості їх подальшого отримання. Сам по собі факт відсутності доступу заявника до будинку, у якому знаходиться майно, не свідчить про те, що відповідні докази можуть бути втрачені або що їх подання в майбутньому стане неможливим чи істотно утрудненим.

При цьому заявник не зазначив, з яких підстав подання позову із одночасним зверненням із заявою про забезпечення позову не може забезпечити належний захист його прав та інтересів і чому саме звернення із заявою про забезпечення доказів до подачі позову є єдиним або необхідним способом захисту.

Крім того, як правильно встановив суд першої інстанції, заявником не визначено належного способу забезпечення доказів у розумінні п. 6 ч. 1 ст. 117 ЦПК України.

Обраний заявником спосіб забезпечення доказів - зобов`язання іншої особи надати йому та іншим уповноваженим особам доступ до будинку для огляду майна із можливістю здійснення його опису, фото- та відеофіксації - не передбачений нормами ЦПК України як спосіб забезпечення доказів.

Відповідно до положень ст. 85 ЦПК України огляд доказів за їх місцезнаходженням здійснюється судом, а не сторонами спору чи іншими особами за їх власною ініціативою. Аналогічно, у разі застосування заходів забезпечення позову опис майна або інші дії щодо його фіксації можуть здійснюватися лише виконавцем на підставі відповідної ухвали суду.

Отже, заявлений спосіб забезпечення доказів фактично передбачає надання заявникові права самостійно здійснювати дії щодо огляду та фіксації майна, що не узгоджується із процесуальною природою інституту забезпечення доказів та не передбачено положеннями цивільного процесуального законодавства.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив, що подана заява не відповідає вимогам пп. 4-6 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, що відповідно до ч. 4 цієї статті є підставою для її повернення заявникові.

Доводи апеляційної скарги указаних висновків не спростовують та зводяться до формальної незгоди із постановленою ухвалою за відсутності обґрунтованих заперечень щодо мотивів такого судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що постановлення такої ухвали не свідчить про порушення права ОСОБА_1 на захист своїх майнових прав та інтересів, оскільки повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою ж заявою за умови усунення тих недоліків попередньої заяви, які стали підставою для її повернення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2025 року про повернення заяви про забезпечення доказів до подачі позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова