23.03.2026 Справа № 756/4553/26
Унікальний номер 756/4553/26
Номер провадження 2-з/756/24/26
УХВАЛА

23 березня 2026 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.

за участі секретаря - Погорелової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду зі заявою, в якій просить: накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру, що перебуває у власності/спільній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити судом перелік майна, що перебуває у власності або спільній власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ; накласти арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ; накласти арешт на банківські карткові рахунки ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які відкриті у АТ КБ «Приватбанк»; накласти арешт на всі рахунки, що відкриті на ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , можуть бути відкриті у інших банках, відомості про які встановити судом; накласти арешт на банківські рахунки ОСОБА_3 ; накласти арешт на автомобіль SKODA OCTAVIA д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску; накласти арешт на автомобіль марки OPEL ASTRA, д.н.з. НОМЕР_2 , 2011 року випуску, який належить ОСОБА_5 ; тимчасово заборонити відчуження рухомого/нерухомого майна ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , передачу права іншій особі; накласти арешт та рухоме/нерухоме майно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що він є потерпілим у чотирьох кримінальних провадженнях внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Внаслідок дій останніх заявнику спричинені матеріальні збитки. В зв`язку з чим має намір звернутися до суду з позовом про стягнення шкоди, внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви та матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною першою ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно пункту першого частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Тобто, суд на цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачу і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями частини першої статті 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має: з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( стаття 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник просить накласти арешт на рухоме, нерухоме майно та банківські рахунки ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проте не надає доказів на підтвердження належності їм майна та переліку цього майна.

Разом з тим з клопотанням про витребування судом доказів належності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві власності майна та відкритих не звертався.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Також, слід зазначити, що вчинення слідчих та процесуальних дій в рамках кримінального провадження, не є підставою для застосування засобів забезпечення позову в рамках цивільного судочинства.

Окрім того, заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення з метою забезпечення відшкодування збитків відповідачів, які можуть бути спричинені забезпечення позову, проте дана вимога заявником не виконана.

У зв`язку з вищенаведеним, суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 81, 149-153, 247 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.В. Белоконна