П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Київ

Справа №359/8971/24

Апеляційне провадження №22-ц/824/3377/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Липченко О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Чирки С.С. 15 вересня 2025 року в м. Бориспіль,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки у розмірі 213046,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на примусовому виконанні у Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби одеського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист №2/416/508/13, виданий 22 березня 2013 року Лутугинським районним судом Луганської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 12 березня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 не сплачує аліменти на утримання доньки, тому у нього виникла заборгованість, яка за період з 12 березня 2013 року по 31 травня 2024 року становить 213046,93 грн. ОСОБА_2 ухиляється від добровільного погашення заборгованості зі сплати аліментів, а тому просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів в розмірі 68239,84 грн. В задоволенні позовних вимог в більшому розмірі відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_2 не надано жодного доказу на спростування розміру заборгованості зі сплати аліментів, а також доказу на підтвердження відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наданого позивачем розрахунку розміру пені за прострочення сплати аліментів за період з 12 березня 2013 року по 31 травня 2024 року вбачається, що розмір пені становить 213046,93 грн. Разом з цим, згідно з положенням ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені за прострочення сплати аліментів не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості. Тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суд стягнув пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки у розмірі 68239,84 грн, тобто в розмірі 100 відсотків заборгованості з аліментів за період з 12 березня 2013 року по 31 травня 2024 року.

Не погодилась із рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 , нею була подана апеляційна скарга, в якій вона зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що суд першої інстанції допустив арифметичні та фактичні помилки у визначенні суми заборгованості.

Посилається на те, що у рішенні суд зазначив, що заборгованість за аліментами станом на 31 травня 2024 року становить 68239,84 грн, а станом на 27 червня 2025 року - 84439,98 грн. Проте відповідно до офіційних розрахунків ДВС, долучених до матеріалів справи заборгованість становить: станом на 31 травня 2024 року - 170554,13 грн; а станом на 27 червня 2025 року - 186754,13 грн.

Звертає увагу, що суд зменшив суму боргу більш ніж удвічі, не навівши жодних мотивів такого рішення, чим порушив вимоги ст. 89, 263, 264 ЦПК України, які передбачають обов`язок суду надати повну й обґрунтовану оцінку доказам.

Зазначає, що суд безпідставно звузив період розрахунку пені, розглянувши, лише період до 31 травня 2024 року, хоча позов та додаткові пояснення охоплювали період до 20 жовтня 2024 року (дата повноліття дитини) чим порушив вимоги ст. 13, 76, 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи.

На підставі викладеного, просить скасувати заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким: стягнути з ОСОБА_2 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 239485,33 грн, врахувавши період до 20 жовтня 2024 року, тобто до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , яка приймала участь в режимі відеоконференції, підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила про задоволення нею в апеляційній скарзі вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку визначеному процесуальним законом, про те заданими поштового відділення за місцем реєстрації адресат відсутній, що порядку визначеному п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається датою вручення судового повідомлення.

Тому керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважала, що його неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Перш за все, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду оскаржується позивачем, апеляційний суд здійснює його перегляд в частині позовних вимог, що залишені без задоволення судом першої інстанції. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як відповідачем не оскаржується і він не позбавлений такого права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю, а ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14 березня 2014 року. (а.с.18)

ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 23 липня 2024 року (а.с.23).

Рішенням Лутугинського районного суд Луганської області від 22 березня 2013 року у справі № 416/867/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 12.03.2013 року до повноліття дитини (а.с.15-16).

Постановою державного виконавця другого Суворовського відділу державної виконавчої служби одеського міського управління юстиції Фаріною О.В. від 22 травня 2013 року, відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №2/416/508/13, виданий 22 березня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини (а.с.17).

Згідно з розрахунком заборгованості наданим Другим Суворовським відділенням державної виконавчої служби в місті Одесі №109988 від 18 червня 2024 року станом на 31 травня 2024 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів складає 186842,31 грн, початковою датою визначено лютий 2022 року станом на який заборгованість визначена в розмірі 99362,31 грн (а.с.21-22).

В довідці Другого Суворовського відділення державної виконавчої служби в місті Одесі від 03 листопада 2021 року визначений розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 31 липня 2021 року в розмірі 128173,25 грн (а.с.24-25,30-32).

Згідно з розрахунком заборгованості наданим Пересипським відділенням державної виконавчої служби в місті Одесі станом на 15 травня 2025 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на жовтень 2024 року становить 185717 грн, а станом на травень 2024 року складає 170597 грн (а.с.101-103).

У розрахунку заборгованості наданим Пересипським відділенням державної виконавчої служби в місті Одесі станом на 27 червня 2025 року сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на жовтень 2024 року становить 186754,13 грн, а станом на травень 2024 року складає 170554,13 грн (а.с.111-112).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно із частиною другою статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

В порядку визначеному частиною тринадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі.

Верховний Суд у постанові від 16 липня 2025 року у справі № 359/6170/24 вказав на те, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (див.: пункт 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, пункт 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі № 932/541/23 (провадження № 61-185св25) зроблено висновок про те, що визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду. Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов`язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як «стимулу» для своєчасного виконання аліментних зобов`язань.

В порядку визначеному частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першої ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Однак відповідно до частини сьомої цієї статті в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З наведених обставин справи вбачається, що відповідач на підставі рішення суду у справі № 416/867/13-ц від 22 березня 2013 рокумає сплачувати на користь позивача аліменти на утримання їх дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 12 березня 2013 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Виходячи з усталеної судової практики, саме відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

У справі, що переглядається відповідач під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій не надав належних і допустимих доказів на спростування розміру заборгованості зі сплати аліментів та доказів того, що така заборгованість виникла не з його вини. Вказане є його процесуальним обов`язком відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України. Таким чином відповідачем не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів.

Отже, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Районний суд, встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, правильно застосував положення частини першої статті 196 СК України та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та зменшення розміру пені до суми заборгованості. Проте суд першої інстанції невірно визначив розмір заборгованості і, відповідно суму пені 68239,84 грн,оскільки така не простежується з наявних у матеріалах справи розрахунків. Натомість за останнім розрахунком наданим державним виконавцем вбачається, що станом на жовтень 2024 року заборгованість становить 186754,13 грн, а станом на травень 2024 року складає 170554,13 грн.

У позовних вимогах позивачем було заявлено про стягнення пені за період з 12 березня 2013 по 31 травня 2024 року. в установленому у процесуальним законом порядку позивач не зверталась із заявою про зміну позовних вимог. Але у вимогах апеляційної скарги позивач просить про стягнення пені станом на жовтень 2024 року.

Апеляційний суд діючи в межах визначених положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 7 ст. 367 ЦПК України , вважає що стягненню підлягає виключено пеня за період визначений позивачем у позові, а саме за період з 12 березня 2013 по 31 травня 2024 року, та враховуючи наявні в матеріалах справи розрахунки приймає до уваги саме останній, де сума заборгованості за сплати аліментів відповідача визначена в розмірі 170544,13 грн.

А отже розмір пені, який відповідно до ч.1 ст. 196 СК України має бути обмежений 100 % заборгованості, має становити 170544,13 грн.

В порядку визначеному, п.п. 1,3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

Судом першої інстанції невірно визначений розмір заборгованості, що стяло наслідком невірне визначення і розміру пені, у зв`язку з чим судом допущено неповно з`ясування обставин справи і, як наслідок, невідповідність висновків суду обставинам справи, що дає підстави апеляційному суду для зміни рішення суду першої інстанції, шляхом викладення, оскільки в іншій частині судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та зроблений правильний висновок про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2025 року змінити.

Визначити суму пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 170544,13 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_3 .)

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 17 березня 2026 року.