У Х В А Л А

06 березня 2026 року

м. Київ

справа № 522/3994/21

провадження № 61-6477св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Єлизавета Вікторівна, на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у складі колегії суддів Комлевої О. С.,

Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С.,

у справі за позовом Головного управління Державної податкової служби в Одеській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року Головне управління Державної податкової служби в Одеській області Державної податкової служби України (далі ГУ ДПС в Одеській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2023 року в задоволенні позову ГУ ДПС в Одеській областівідмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2024 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2023 року змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишено без змін.

26 січня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Подольна Т. А., звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому просить стягнути з ГУ ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 93 998 грн., посилаючись на те, що суд не вирішив питання про судові витрати під час ухвалення рішення.

01 лютого 2024 року ГУ ДПС в Одеській області, в інтересах якого діє адвокат Зарудна А.І, подало до суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить зменшити їх розмір, посилаючись на те, що заявлений до стягнення розмір витрат є завищеним і не відповідає ринковим цінам на адвокатські послуги.

Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 12 березня 2024 року стягнуто з ГУ ДПС в Одеській областіна користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Зменшуючи розмір витрат про професійну правничу допомогу до 5 000 грн, суд апеляційної інстанції зазначив, що стороною відповідача до суду першої інстанції не подавались клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу ані під час розгляду справи, ані під час дебатів, протягом встановленого строку з детальним описом виконаних робіт для ухвалення додаткового рішення про стягнення правничої допомоги відповідач також не звертався.

Обсяг роботи адвоката під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції складається лише з подання відзиву та прийняття участі в одному судовому засіданні.

Враховуючи те, що постановою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2024 року апеляційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області Державної податкової служби України задоволена частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 червня 2023 року змінено в частині мотивування, приймаючи до уваги, що до суду першої інстанції заяв про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 46 058 грн., понесених у суді першої інстанції представник відповідача не подавала, а також взявши до уваги подане клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд апеляційної інстанції вважав, що за представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. При цьому, апеляційний суд врахував критерій реальності наданих адвокатських послуг за представництво інтересів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, розумність їхнього розміру та конкретні обставини справи.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

18 квітня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Є. В., засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 12 березня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції змінити постанову Одеського апеляційного суду від 12 березня 2024 року та стягнути з ГУ ДПС в Одеській області на його користь витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 93 998,00 грн.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не застосував правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876, у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19.

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що 26 січня 2024 року він звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткової постанови, в якій просив стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу за весь час розгляду справи у розмірі 93 998 грн. 01 лютого 2024 року

ГУ ДПС в Одеській області звернулось до суду із заявою про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2023 року 2684 грн. Однак із вказаного клопотання не вбачається, що воно є обґрунтованим, доводи, зазначені в цьому клопотанні не підтверджені доказами.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не мав права вирішувати питання щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, тим самим порушив приписи статті 126 ГПК України.

Таким чином, на думку відповідача, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи додаткову постанову втрутився у договірні відносини між адвокатом та клієнтом, при цьому ані суд, ані позивач не обґрунтував, чому витрати на професійну правничу допомогу зменшені саме до 5 000 грн.

Позивачем не надано доказів, які б стали підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з наданням розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, неправильність розрахунку витрат або про завищений розмір наданої адвокатом правової допомоги.

ОСОБА_1 звертає увагу на те, що розгляд справи триває 2,5 роки, а при встановленні розміру гонорару враховується в тому числі складність справи, кваліфікація і досвід адвоката та інше. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, судом апеляційної інстанції не враховані наступні обставини:

- факт отримання відповідачем послуг адвоката в судах першої та апеляційної інстанцій підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи;

- вартість послуг з надання професійної правничої допомоги була погоджена між відповідачем та адвокатом у додатковій угоді до договору про надання професійної правничої допомоги від 16 листопада 2021 року;

- адвокатом на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу був наданий детальний опис виконаних робіт відповідно до вимог статті 137 ЦПК України та звіт про хід та результати виконання доручення відповідно до статті 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

- позивач не довів наявності підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, доводи позивача щодо неспівмірності таких витрат ґрунтуються лише на припущеннях;

- витрати відповідача на оплату послуг адвоката за надання професійної правничої допомоги у цій справі у розмірі 93 998 грн є пов`язаними зі справою, підтвердженими та відповідають фактично наданим відповідачу послугам, є співмірними зі складністю справи, відповідають критеріям реальності, розумності розміру цих витрат з урахуванням ціни позову у справі,

- суд апеляційної інстанції, вказуючи на те, що обсяг роботи адвоката під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції складається з подання відзиву та прийняття участі в одному судовому засіданні, втрутився у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, оскільки позивач не зазначені обставини у клопотанні про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не звертав увагу, тим самим апеляційний суд вийшов за межі клопотання позивача про зменшення витрат на правничу допомогу.

Аргументи інших учасників справи

28 червня 2024 року ГУ ДПС в Одеській області, в інтересах якого діє адвокат Зарудна А. І., звернулось до Верховного Суду із відзивом на апеляційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, вважаючи додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 12 березня

2024 року обґрунтованою.

Адвокат зазначила, що в даному випадку судова справа за своєю суттю є нескладною, із наявною сталою судовою практикою, а тому будь-якої підготовки до розгляду не потребує. Визначена відповідачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 93 998 грн є завищеною і не відповідає ринковим цінам на адвокатські послуги.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Є. В., на додаткову постанову Одеського апеляційного суду

від 12 березня 2024 року, витребувано матеріали справи.

09 липня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження за касаційною відкрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

У цій справі предметом позову єстягнення витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 93 998 грн, який не перевищує двісті пятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час звернення з касаційною скаргою (3 028,00 грн х 250 = 757 000 грн).

Вирішення питання про розподіл судових витрат є складовою частиною судового рішення відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 та пункту 2 частини п`ятої статті 265 ЦПК України і не змінює віднесення такої справи до категорії малозначних.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою відповідно до закону, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 «Загальні положення» ЦПК України, то її дія поширюються й на стадію касаційного провадження.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

У касаційній скарзі не зазначено, що розгляд справи в касаційному суді має виняткове значення для заявника.

Посилання заявника на неврахування судом висновків, викладених в постановах Верховного Суду щодо застосування норми права в подібних правовідносинах

є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів «а»«г» пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення в малозначній справі такими, що підлягають касаційному оскарженню.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити.

Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, які з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну і предмет позову, складність справи і її значення для сторін і суспільства та не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Оскільки Верховний Суд відкрив помилковокасаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Є. В., на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2023 року в малозначній справі та з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка не підлягає касаційному оскарженню, то є підстави для закриття касаційного провадження

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткаченко Єлизавета Вікторівна, на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у справі за позовом Головного управління Державної податкової служби в Одеській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська