КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/1106/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Стрижеуса А. М., Саліхова В. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Іванківського районного суду Київської області у складі судді Гончарук О. П.

від 03 грудня 2024 року

у цивільній справі № 366/978/24 Іванківського районного суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 18.12.2020 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 на підставі заявки-анкети № 3390145 на умовах Пропозицій (оферти) на укладення електронного Договору позики, шляхом підписання електронним підписом ОСОБА_1 було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2.

Відповідно до умов Договору позики, Позичальнику надано кредит в розмірі 4 669, 00 грн, строк користування кредитом - 10 днів, строк дії договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1, 75 % за один день користування кредитом. Вказаний договір укладено в електронній формі. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення Договору позики, шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ «Інфінанс») було перераховано грошові кошти в розмірі 4 669, 00 грн.

Зазначав, що 11.02.2022 між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 11.02.2022, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за договорами позики, у т.ч. за Договором позики № /2 від 17.11.2020, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі за Договором позики № /2 від 17.11.2020, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 станом на 15.03.2024, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 124 987, 20 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4 669, 00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги ТОВ «Інфінанс» - 120 318, 20 грн.

Проте враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 56 292, 00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4 669, 00 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги ТОВ «Інфінанс» - 51 623, 00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з боржника - ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 від 17.11.2020 в сумі 56 292, 00 грн; понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028, 00 грн, понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17 000, 00 грн.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 03 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 від 17.11.2020 у розмірі 56 292,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову частково - в розмірі 1 820 грн.

Апелянт наголошує, що під час укладення угоди підписував лише анкету-заяву, яка не містила конкретних даних про розмір відсотків, неустойки чи штрафів. Він стверджує, що не був ознайомлений з «Умовами» та «Правилами» кредитування, а тому вони не можуть вважатися частиною договору, оскільки не були погоджені сторонами у письмовій формі. Зазначає, що згідно з умовами, строк користування коштами закінчився 18.01.2021. Посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду, стверджує, що право кредитора нараховувати договірні відсотки припиняється після спливу визначеного договором строку.

Апелянт вважає роздруківки з сайту позивача неналежними доказами, оскільки їх зміст повністю залежить від волі кредитора, який може вносити зміни в умови в будь-який момент. Також він зазначає, що наявність декількох різних процентних ставок (номінальної, реальної, максимальної) вводить споживача в оману.

Апелянт заперечує проти стягнення 17 000 грн витрат на адвоката, оскільки позивач не надав платіжних документів про їх фактичну оплату. Крім того, він вважає цю суму неспівмірною зі складністю справи, оскільки позовна заява має стандартний характер.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу Ткаченко М. М. в інтересах ТОВ «Коллект Центр» просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.

Зазначає, що кредитний договір було укладено в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, що згідно із Законом України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Стверджує, що апелянт акцептував оферту, у преамбулі якої прямо вказано про його згоду з «Правилами надання грошових коштів», які є невід`ємною частиною договору. Звертає увагу на те, що нарахування заборгованості проводилося у межах 36-місячного строку дії кредитної лінії, встановленого договором, а не лише протягом строку окремого траншу. Вказує, що апелянтом не надано жодних належних доказів на підтвердження сплати коштів у розмірі 2 840 грн за спірним договором. Наголошує, що розрахунок заборгованості є детальним та відображає всі операції за рахунком позичальника. Вважає, що витрати на правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають стягненню незалежно від факту їх попередньої оплати (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Позивач зауважує, що апелянт не оскаржував правомірність укладеного правочину, який є чинним відповідно до презумпції правомірності (стаття 204 ЦК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже розгляд даної справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітами про доставку (21.07.2025) копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного кабінету та на електрону пошту позивача, та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу (30.07.2025), що отримане апеляційним судом 05.08.2025.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.12.2020 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 від 17.11.2020. Згідно оферти, Пропозиція, Акцепт оферти, Правила та Заява - анкета становлять єдиний документ - Договір.

Відповідно до Акцепту оферти від 18.12.2020 на укладання договору надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 від 17.11.2020 та на отримання кредиту згідно та Заявки - анкети № 3390145 від 18.12.2020 розмір кредиту становив - 4 669 грн, термін користування кредитом - 10 днів, строк дії договору 3 роки.

В преамбулі акцепту оферти зазначено: Я ОСОБА_1 згоден з умовами оферти від 18.12.2020 ТОВ «ІНФІНАНС» (місцезнаходження 010033, м. Київ, вул. Жилянська, 41, ідентифікаційний код юридичної особи 390083990), Умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та Умовами програми «moneyboom loyal», затверджених наказом № 14/1 від 19.08.2020, згоден укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /2 від 17.11.2020, для надання мені кредиту на нижчевикладених умовах, викладених в цьому Акцепті та даю згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога мого власноручного підпису.

Згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM loyal», правила є публічною пропозиціє (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України укласти договір позики на умовах, що встановлені Товариством і застосовуються у разі подання фізичною особою - Потенційним позичальником заявки на сайті Товариства на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачені правилами. Електронний договір укладається з використанням ІТС.

За договором фінансового кредиту Товариство надає Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов Договору фінансового кредиту в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та у термін визначений Договором.

Потенційний позичальник на сайті складає Електронну заявку, використовуючи форму для складення даного документа, яка розміщена в Особистому кабінеті та наведена у Додатку № 3 до Правил та направляється її засобами ІТС Товариству. Потенційний позичальник, що має намір отримати фінансовий кредит, підтверджує достовірність зазначених контактних даних, що містяться у електронній заявці, при підписанні Електронного договору Електронним підписом. Підписання електронного договору є також підтвердження ознайомлення позичальника з Правилами та прийняття їх умлов у повному обсязі, а також надання згоди на обробку його персональних даних та передачі інформації до Бюро кредитних історій.

Розмір процентних ставок за користування кредитом встановлюється Товариством у договорі фінансового кредиту. Строк користування кредитом не може перевищувати строк дії договору фінансового кредиту.

Проценти за користування поточною сумою фінансового кредиту нараховуються на суму фінансового кредиту з дня отримання включно та по день фактичного повернення включно. Сторони окремо погодили, що у випадку прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений у договорі, проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту у повному обсязі виходячи з максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень п. 7.3. Правил.

Товариство направляє грошові кошти, отримані від позичальника, на погашення заборгованості за договором в наступній послідовності: неустойка та інші платежі відповідно до договору; прострочені проценти за користування кредитом; сума кредиту та проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 9.2. Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM loyal» позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання з повернення кредиту та /або сплати процентів за користування кредиту, на вимогу Товариства зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцій за весь час прострочення, а також 1277,5 % річних від простроченої суми, як плата за неправомірне користування чужими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами) в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли договірні відносини на підставі електронного правочину, підписаного у порядку Закону України «Про електронну комерцію». Встановивши факт отримання коштів та наявність прострочення, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення заборгованості, у тому числі плати за прострочення відповідно до пункту 9.2 Правил. Суд визнав, що ставка у розмірі 1277,5 % річних є погодженим сторонами «іншим розміром процентів» у розумінні частини другої статті 625 ЦК України. Суд вважав, що оскільки апелянт акцептував оферту з посиланням на максимальну ставку, він добровільно взяв на себе підвищені зобов`язання у разі порушення строків повернення. Дійшовши висновку про недоведеність частини виплат відповідачем, суд прийняв розрахунок позивача як належний доказ обсягу заборгованості. Разом з тим, при розподілі судових витрат суд застосував принцип пропорційності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо факту укладення договору та наявності заборгованості, проте не погоджується із розміром стягнутих сум з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов'язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.

Відповідно до встановлених обставин справи, кредитний договір та Правила були підписані апелянтом електронним цифровим підписом, що в силу статті 629 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину та обов`язковість його умов для сторін.

Колегія суддів погоджується з доводом апелянта про необхідність розмежування процентів за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України) та плати за прострочення (стаття 625 ЦК України). Оскільки строк користування кредитом був погоджений у 10 днів, право на нарахування звичайних процентів за ставкою 1,75% на день припинилося після закінчення цього строку, тобто 28.12.2020, а подальші нарахування мають базуватися виключно на охоронних нормах статті 625 ЦК України.

Також суд першої інстанції вірно встановив, що пункт 9.2 Правил визначає ставку 1277,5 % річних як плату за неправомірне користування чужими коштами в розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Отже нарахування відсотків за межами закінчення строку кредитування ґрунтуються на праві, передбаченому статтею 625 ЦК України, отримати компенсацію за неправомірне користування кредитними коштами. Матеріалами справи підтверджено, що апелянт отримав кредит у сумі 4 669,00 грн. Згідно з умовами договору, строк користування траншем склав 10 днів, а ставка за статтею 625 ЦК України погоджена на рівні 1277,5 % річних, що дорівнює 3,5 % на день.

Водночас відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а нарахування за прострочення виконання, здійснені включно з 24.02.2022, підлягають списанню. Отже, нараховані за договором проценти (станом на 15.03.2024) відповідно до статті 625 ЦК України за період із 24.02.2022 по дату подання позову підлягають повному списанню.

Щодо відсотків, нарахованих від закінчення строку кредитування (10 днів) та до 23.02.2022 включно, колегія суддів виходить з наступного. Свобода договору не є абсолютною і обмежена засадами справедливості, добросовісності та розумності (стаття 3 ЦК України). Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 903/602/24 від 02.07.2025, суд має право зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, якщо вони є очевидно неспівмірними із наслідками правопорушення або майновим станом сторін. У цій же постанові Велика Палата наголосила, що три проценти річних є мінімальною законодавчою межею, нижче якої зменшення неможливе, проте верхня межа договірних процентів за статтею 625 ЦК України підлягає судовому контролю на предмет пропорційності (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24).

Колегія суддів бере до уваги, що апелянт у цих правовідносинах є споживачем, що вимагає застосування особливого стандарту захисту його прав. Встановлення ставки у 1277,5 % річних створює істотний дисбаланс договірних прав на шкоду споживача, що суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Нарахування сум, які у десятки разів перевищують тіло кредиту, перетворює відповідальність за прострочення на джерело отримання кредитором невиправданих надприбутків, що неприпустимо в цивільному праві. Виходячи з принципів розумності та пропорційності, колегія суддів вважає за необхідне застосувати механізм зменшення розміру процентів за статтею 625 ЦК України за період до початку воєнного стану.

Оскільки нарахування за договором здійснювалися за надзвичайно високою ставкою, колегія приходить до висновку про можливість обмеження загального розміру процентів за статтею 625 ЦК України сумою, що не перевищує 150 % від тіла кредиту, що дозволить зберегти баланс інтересів та забезпечити компенсаційну природу цієї виплати. Розрахунок обґрунтованої суми: основний борг становить 4 669,00 грн; проценти за 10 днів користування за статтею 1048 ЦК України становлять 817,08 грн (4 669,00 * 1,75% * 10); плата за статтею 625 ЦК України, зменшена судом до 150 % від тіла кредиту, становить 7 003,50 грн.

Колегія відхиляє посилання на оплату 2 840,00 грн через відсутність доказів. Загальна сума що підлягає стягненню становить 12 489,58 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про позовну давність, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, згідно з пунктом 19 цих же положень (у редакції на час виникнення спору), перебіг позовної давності зупинявся на строк дії воєнного стану (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24). Таким чином, позивач звернувся до суду в межах строку захисту порушеного права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню на підставі пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Вирішуючи відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦК України питання розподілу судових витрат колегія суддів виходить з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позивач заявив до стягнення 56 292,00 гривні, а колегія суддів визнала обґрунтованими вимоги в сумі 12 489,58 гривень, пропорція задоволення позову становить 22,19 відсотка. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за першу інстанцію в розмірі 671,91 гривень (3 028,00 * 22,19 відсотка)

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить із того, що за змістом статті 137 ЦПК України такі витрати підлягають розподілу лише за умови надання доказів щодо обсягу фактично наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості. Колегія суддів зазначає, що обов`язок доведення реальності надання правничої допомоги покладається на сторону, яка заявляє про відшкодування таких витрат.

Матеріали справи свідчать, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір від 02 січня 2023 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс». Проте, аналіз матеріалів справи дає підстави констатувати відсутність будь-яких доказів здійснення представництва інтересів позивача адвокатами вказаного об`єднання саме у даній цивільній справі. Позовна заява підписана безпосередньо уповноваженою особою Товариства в порядку самопредставництва, а не адвокатом на підставі договору. Будь-які процесуальні документи (клопотання, пояснення), які б свідчили про надання інтелектуальних чи технічних послуг адвокатами вказаного об`єднання у межах провадження № 366/978/24, у справі відсутні. Наявність у матеріалах справи довіреності на ім`я адвоката Бакулей А. С. та копії її свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є достатньою підставою для стягнення витрат, оскільки позивачем не надано доказів того, що адвокат Бакулей А. С. діяла саме в межах виконання договору про надання правничої допомоги від 02.01.2023 або є членом (працівником) Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс».

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено факт надання професійної правничої допомоги у цій справі конкретним адвокатом чи адвокатським об`єднанням, а також не підтверджено обсяг та реальність наданих послуг, підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені апелянтом, підлягають відшкодуванню позивачем пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено за наслідками апеляційного перегляду. Оскільки апелянт оскаржував рішення в частині 54 472,00 гривень (56 292,00 мінус визнані 1 820,00), а суд апеляційної інстанції зменшив борг на 43 802,42 гривні (56 292,00 мінус 12 489,58), пропорція задоволення апеляційної скарги становить 80,41 відсотка. Відтак позивач має відшкодувати відповідачу витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 652,22 гривні (4 542,00 * 80,41 відсотка).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 03 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () заборгованість за договором надання позики № /2 від 18 грудня 2020 року у розмірі 12 489 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 58 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати із сплати судового збору у розмірі 671 гривня 91 копійка.

У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 652 (три тисячі шістсот п`ятдесят дві) гривні 22 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

А. М. Стрижеус

В. В. Саліхов