Провадження № 22-ц/801/174/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 рокуСправа № 127/15341/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів: Оніщука В.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Козюми Д.О.,

учасники справи:

позивач: Вінницька окружна прокуратура, що діє в інтересах держави в особі Вінницької міської ради

відповідач: ОСОБА_1

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Лука-Мелешківська сільська рада, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Вінницької окружної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Вінницької міської ради до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Лука-Мелешківської сільської ради, ОСОБА_2 про витребування земельних ділянок, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Івашківської Альони Олександрівни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2025 року, ухвалене місцевим судом за головування судді Сичука М.М., повний текст рішення складено 30 жовтня 2025 року,

встановив:

У травні 2025 року заступник керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вінницької міської ради звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Лука-Мелешківська сільська рада, ОСОБА_2 , про витребування земельних ділянок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Вінницькою окружною прокуратурою під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000711 від 18.05.2023 виявлено факт незаконного вибуття у приватну власність земельних ділянок комунальної власності з кадастровими номерами :03:133:0153 та :03:133:0152 (утворених внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0344), розташованих на території Вінницької міської територіальної громади.

На підставі повідомлення Вінницької міської ради від 21.04.2023 про виявлений випадок порушення інтересів територіальної громади у зв`язку з незаконним оформленням прав приватної власності на земельну ділянку площею 2,000 га (архівний кадастровий номер :02:001:0122) за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок якої незаконно сформовано та передано в користування 14 нових земельних ділянок, розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000711 від 18.05.2023 за фактом неправомірного заволодіння земельними ділянками комунальної власності.

Як зазначає позивач, у користуванні ТОВ «КАіСА-ФІН-Груп» на підставі договору оренди від 26.06.2007 перебувала земельна ділянка площею 2,000 га, кадастровий номер :02:001:0122, строк дії договору 3 роки, цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для комерційного використання розміщення ресторанно-розважального комплексу. Ділянка знаходилась на території Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області в межах населеного пункту АДРЕСА_2 та відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру 28.08.2007 з присвоєнням кадастрового номера :02:001:0122.

Відповідно до змісту та картографічних матеріалів Проекту землеустрою щодо зміни меж міста Вінниця, розробленого МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури», земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0122 увійшла до складу земель Лука-Мелешківської сільської ради, що входять у межі м. Вінниці.

Рішенням 27 сесії 6 скликання Лука-Мелешківської сільської ради від 20.09.2013 «Про погодження проекту землеустрою щодо зміни меж м. Вінниці» сільською радою погоджено зазначений проект, поданий Вінницькою міською радою, контроль за виконанням якого покладено на виконавчий комітет сільської ради.

Постановою Верховної Ради України від 13.05.2015 № 401-V-III «Про зміну і встановлення меж міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області»:

змінені межі міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області, збільшивши територію міста на 4448,97 гектара земель, у тому числі за рахунок 495,19 гектара земель Лука-Мелешківської сільської ради;

встановлені межі міста Вінниця та відповідні межі Вінницького району Вінницької області згідно з додатком.

Таким чином, згідно постанови Верховної Ради України від 13.05.2015 № 401-VIII територія земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0122 увійшла в межі м. Вінниці.

Рішенням Вінницької міської ради від 28.08.2015 № 2261 «Про включення в адресну схему переліку назв вулиць, проспектів, бульварів, провулків, площ м. Вінниці, які затверджені рішенням виконавчого комітету від 30.07.2015 № 1663» затверджено нові назви вулиць та включено до адресної схеми м. Вінниці колишні назви вулиць Лука-Мелешківської сільської ради, зокрема вул. Тиврівське шосе та вул. Цегельна.

Отже, з 13.05.2015 спірна земельна ділянка увійшла в межі м. Вінниці, а відповідно з 13.05.2015 розпорядження земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :02:001:0344 здійснює Вінницька міська рада.

Проте, 21.05.2015 за заявою ОСОБА_2 , відомості щодо права власності останньої на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0344 внесені на підставі рішення Лука-Мелешківської сільської ради Вінницької області б/н від 19.05.2015 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 19.05.2015, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач у позові зазначає, що як вбачається з відповідей архівного відділу Вінницької райдержадміністрації та Лука-Мелешківської сільської ради, долучених до даної позовної заяви:

відсутнє рішення 48 сесії 6 скликання Луко-Мелешківської сільської ради Вінницької області від 19.05.2015 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Лука-Мелешківської сільської ради в межах населеного пункту»;

у протоколі 48 сесії 6 скликання Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області не виявлено прізвище ОСОБА_2 та розгляд питання про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки;

відсутнє рішення 45 сесії 6 скликання Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 25.03.2015 «Про надання дозволу громадянам на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в приватну власність для ведення особистого селянського господарства на території Лука-Мелешківської сільської ради, в межах населеного пункту», зокрема щодо ОСОБА_2 .

У подальшому ОСОБА_2 здійснила поділ вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0344 та на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розробленої у 2019 році ТОВ «Юридично-земельний союз «Альянс», до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені дані про земельні ділянки площею 0,0866 га з кадастровим номером :03:133:0152 та площею 0,0134 га з кадастровим номером :03:133:0153.

18.03.2021 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 478, укладений між ОСОБА_3 , іменований «Представник Продавця», діючи від імені своєї довірительки ОСОБА_2 , іменованої Продавцем, та ОСОБА_1 , іменованим Покупцем. Відповідно до п. 1.1 договору Продавець продав, а Покупець купив земельну ділянку площею 0,0866 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки :03:133:0152, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Також 18.03.2021 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 479, укладений між ОСОБА_3 , діючим від імені своєї довірительки ОСОБА_2 , іменованої Продавцем, та ОСОБА_1 , іменованим Покупцем. Відповідно до п. 1.1 договору Продавець продав, а Покупець купив земельну ділянку площею 0,0134 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки :03:133:0153, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Наразі, відповідно до актуальної інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:133:0152 площею 0,0866 га та земельної ділянки з кадастровим номером :03:133:0153 площею 0,0134 га є відповідач ОСОБА_1 .

При цьому першопочатково спірна земельна ділянка набута ОСОБА_2 за відсутності рішення Лука-Мелешківської сільської ради про відведення земельної ділянки. Окрім того, рішення щодо розпорядження спірною земельною ділянкою не могло бути прийняте Лука-Мелешківською сільською радою, враховуючи фактичне входження спірної земельної ділянки з 13.05.2015 в межі м. Вінниці та відсутність відповідних повноважень у сільської ради.

Отже на думку позивача, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у відповідача ОСОБА_1 на користь Вінницької міської ради, оскільки реєстрація права власності на спірні земельні ділянки, які належать до комунальної власності, ОСОБА_2 та подальше відчуження її на користь ОСОБА_1 здійснено з порушенням вимог земельного та цивільного законодавства України.

Вказує на те, що спірні земельні ділянки фактично перебувала у володінні ОСОБА_2 без правової підстави, оскільки майно вибуло з власності Вінницької міської ради не за її волею, а тому земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0344 вибула із комунальної власності з порушенням ст. ст. 116, 117, 118 ЗК України, без відповідного рішення органу місцевого самоврядування і без волевиявлення територіальної громади, що є підставою для витребування земельних ділянок у власність територіальної громади.

Отже, Вінницька міська рада як орган місцевого самоврядування, що здійснює повноваження власника від імені громади, має право на витребування спірних земельних ділянок з кадастровими номерами :03:133:0153 та :03:133:0152 (до поділу :02:001:0344) у відповідача ОСОБА_1 .

Крім того, позивач зазначає, щодо добросовісності відповідача ОСОБА_1 , а саме вказує на те, що згідно зі ст. 387, 388 ЦК України, недобросовісним є такий набувач, який знав або повинен був знати, що відчужувач не мав права відчужувати майно.

Протиріччя у документації свідчать про недобросовісність відповідача:

- Договір купівлі-продажу 18.03.2021 щодо земельної ділянки :03:133:0152 укладений між Представником Продавця ( ОСОБА_3 , діючим від імені ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 , передбачав купівлю ділянки площею 0,0866 га, нібито розташованої у АДРЕСА_1 ;

- Свідоцтво про право власності продавця від 22.05.2015 на первісну земельну ділянку :02:001:0344) зазначало розташування: АДРЕСА_1 , що не відповідає фактичному включенню ділянки до меж міста Вінниці з 13.05.2015.

Враховуючи зазначені протиріччя, відповідач мав можливість перевірити законність відчуження земельної ділянки через: загальнодоступні джерела (мережа Інтернет, сайти органів місцевого самоврядування); Генеральні плани населених пунктів; звернення до органів Держгеокадастру та Вінницької міської ради.

Ціна придбання ділянки :03:133:0152 за договором 70 000 грн, тоді як ринкова вартість 86,6 % площі первісної ділянки станом на 21.05.2015 становила 140 460,52 грн. Така значна різниця свідчить про заниження ціни та недобросовісність обох сторін правочину.

Аналогічні висновки стосуються ділянки :03:133:0153: договір від 18.03.2021 укладено за заниженою ціною; місце розташування за документами не відповідає фактичному; використано приватно-правову конструкцію поділу земельної ділянки для створення видимості добросовісного набуття права, що є ознакою недобросовісності.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 діяв недобросовісно, мав можливість дізнатися про сумнівність відчуження майна, про що свідчать протиріччя у документах, невідповідність фактичного розташування та занижена ціна договорів купівлі-продажу.

Просив витребувати у відповідача ОСОБА_1 на користь Вінницької міської територіальної громади в особі Вінницької міської ради земельну ділянку площею 0,0866 га з кадастровим номером :03:133:0152, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0134га з кадастровим номером :03:133:0153, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішити питання щодо стягнення судового збору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2025 року зазначений позов було задоволено, витребувано у відповідача ОСОБА_1 на користь Вінницької міської територіальної громади в особі Вінницької міської ради земельну ділянку площею 0,0866 га з кадастровим номером :03:133:0152, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0134га з кадастровим номером :03:133:0153, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури судовий збір у сумі 4 844,80 грн.

Обґрунтовуючи зазначене рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_2 , яка здійснила поділ земельної ділянки (кадастровий номер 052068200:02:001:0344), набула її незаконно та не мала права відчужувати її на користь ОСОБА_1 .

Фактичне відчуження земельних ділянок площею 0,0866 га з кадастровим номером :03:133:0152, та площею 0,0134 га з кадастровим номером :03:133:0153, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , було вчинене на підставі неіснуючих документів та за відсутності рішення органу місцевого самоврядування.

Ураховуючи зазначене суд першої інстанції дійшов висновку, що звернення заступника керівника Вінницької окружної прокуратури з вимогою витребування спірних земельних ділянок у недобросовісного набувача ОСОБА_1 є «суспільним», «публічним» інтересом та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Івашківська Альона Олександрівна подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 придбав зазначені земельні ділянки законним шляхом уклавши відповідні договори купівлі-продажу, а отримуючи зазначені ділянки у власність він не знав та не міг бути обізнаним, що вони не законно були отримані у власність попереднім власником, а тому на думку скаржника він є добросовісним набувачем спірних земельних ділянок. Твердження про те, що право власності на земельні ділянки ОСОБА_1 набуте ним з порушенням законного порядку на думку скаржниці належним чином необґрунтоване судом першої інстанції.

Крім того, скаржниця зазначає, що кримінальне провадження 0000711 розглядається Вінницьким Районним судом Вінницької області, проте вироку чи інших рішень суду у справі не прийнято та факту, що спірні ділянки отримані незаконно у власність первісним власником не встановлено, як і не доведено вину посадових осіб, та не встановлено конкретних обставин незаконного набуття у власність земельних ділянок ОСОБА_2 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 грудня 2025 року у справі відкрито апеляційне провадження, надано строк на подання відзиву.

12 грудня 2025 року до Вінницького апеляційного суду від представника Вінницької міської ради Шмігленко І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує аргументи викладені в ній вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

12 грудня 2025 року до Вінницького апеляційного суду від першого заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого, прокурор заперечує проти доводів апелянта, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Треті особи не скористалась своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направляли, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що Вінницькою окружною прокуратурою під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000711 від 18.05.2023 та при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено факт незаконного вибуття у приватну власність земельних ділянок комунальної власності з кадастровими номерами :03:133:0153 та :03:133:0152 (утворених внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0344), розташованої на території Вінницької міської територіальної громади.

У користуванні ТОВ «КАіСА-ФІН-Груп» на підставі договору оренди від 26.06.2007 перебувала земельна ділянка площею 2,000 га, кадастровий номер :02:001:0122, строк дії 3 роки, цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для комерційного використання розміщення ресторанно-розважального комплексу, яка знаходилась на території Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області в межах населеного пункту АДРЕСА_2 , та відомості про яку внесено до Державного земельного кадастру 28.08.2007 з присвоєнням кадастрового номеру :02:001:0122.

Відповідно до змісту та картографічних матеріалів Проекту землеустрою щодо зміни меж міста Вінниця, розробленого МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури», земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0122 увійшла до складу земель Лука-Мелешківської сільської ради, що входять у межі м. Вінниці.

Рішенням 27 сесії 6 скликання Лука-Мелешківської сільської ради від 20.09.2013 «Про погодження проекту землеустрою щодо зміни меж м. Вінниці» сільською радою погоджено зазначений проект, поданий Вінницькою міською радою, контроль за виконанням якого покладено на виконавчий комітет сільської ради.

Постановою Верховної Ради України від 13.05.2015 № 401-V-III «Про зміну і встановлення меж міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області» змінені межі міста Вінниця і Вінницького району Вінницької області, збільшивши територію міста на 4448,97 гектара земель, у тому числі за рахунок 495,19 гектара земель Луко-Мелешківської сільської ради; встановлені межі міста Вінниця та відповідні межі Вінницького району Вінницької області згідно з додатком.

Таким чином, згідно постанови Верховної Ради України від 13.05.2015 № 401-VIII, яка відповідно до ч. 2 ст. 138 Закону України «Про регламент Верховної Ради України» набула законної сили 13.05.2015, територія земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0122 увійшла в межі м. Вінниці.

Рішенням Вінницької міської ради від 28.08.2015 № 2261 «Про включення в адресну схему переліку назв вулиць, проспектів, бульварів, провулків, площ м. Вінниці, які затверджені рішенням виконавчого комітету від 30.07.2015 № 1663» затверджено нові назви вулиць та включено до адресної схеми м. Вінниці колишні назви вулиць Луко-Мелешківської сільської ради, зокрема вул. Тиврівське шосе та вул. Цегельна.

Отже, з 13.05.2015 спірна земельна ділянка увійшла в межі м. Вінниці, а відповідно з 13.05.2015 розпорядження земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :02:001:0344 здійснює Вінницька міська рада.

21.05.2015 за заявою ОСОБА_2 відомості щодо права власності останньої на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0344 внесені на підставі рішення Лука-Мелешківської сільської ради Вінницької області б/н від 19.05.2015 та витяга з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-015 від 19.05.2015, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно наявних в матеріалах справи архівних відомостей Публічної кадастрової карти України 19.05.2015 комунальну ділянку з кадастровим номером :02:001:0122 перенесено в архів та за її рахунок сформовано, зокрема, земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0344.

Відомості про державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0344 внесені 19.05.2015 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам у кількості 12-ти осіб для ведення особистого селянського господарства на території Лука-Мелешківської сільської ради, в межах населеного пункту, Вінницького району, Вінницької області, розробленого ТОВ «Юридично-земельний союз «Альянс».

Як вбачається з відповідей архівного відділу Вінницької райдержадміністрації та Лука-Мелешківської сільської ради, долучених до даної позовної заяви:

- відсутнє рішення 48 сесії 6 скликання Луко-Мелешківської сільської ради Вінницької області від 19.05.2015 «Про передачу у власність земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Лука-Мелешківської сільської ради в межах населеного пункту»;

- у протоколі 48 сесії 6 скликання Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області не виявлено прізвище ОСОБА_2 та розгляд питання про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки;

- відсутнє рішення 45 сесії 6 скликання Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 25.03.2015 «Про надання дозволу громадянам на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в приватну власність для ведення особистого селянського господарства на території Лука-Мелешківської сільської ради, в межах населеного пункту», зокрема щодо ОСОБА_2 .

Яка у свою чергу, здійснила поділ вищевказаної земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0344 та на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розробленої у 2019 році ТОВ «Юридично-земельний союз «Альянс», до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені дані про земельні ділянки площею 0,0866 га з кадастровим номером :03:133:0152 та площею 0,0134 га з кадастровим номером :03:133:0153.

18.03.2021 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 478, укладений між ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , іменований «Представник Продавця», діючи від імені своєї довірительки ОСОБА_2 , іменованої Продавцем, та ОСОБА_1 , іменованим Покупцем.

Відповідно до п. 1.1 договору Продавець продав, а Покупець купив земельну ділянку площею 0,0866 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки :03:133:0152, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Також 18.03.2021 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі за № 479, укладений між ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , діючи від імені своєї довірительки ОСОБА_2 , іменованої Продавцем, та ОСОБА_1 , іменованим Покупцем.

Відповідно до п. 1.1 договору Продавець продав, а Покупець купив земельну ділянку площею 0,0134 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки :03:133:0153, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до актуальної інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:133:0152 площею 0,0866 га та земельної ділянки з кадастровим номером :03:133:0153 площею 0,0134 га є відповідач ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України. При цьому відсутністю правової підстави в цьому випадку потрібно розуміти: реєстрацію спірного нерухомого майна за стороною неукладеного правочину; реєстрацію спірного майна за третьою особою на підставі правочину, укладеного всупереч нормам чинного законодавства.

У разі, якщо спірне нерухоме майно надалі відчужене за відплатним договором, і сторона цього договору не знала і не могла знати про відсутність у продавця права його відчужувати, у зв`язку із чим така особа є добросовісним набувачем, спірне нерухоме майно також може бути витребуване його власником відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України, оскільки таке майно вибуло з володіння власника (законного володільця) не з його волі (за неукладеним правочином).

Наведене також узгоджується з положеннями статті 330 ЦК України, згідно з якими, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Крім цього, необхідно враховувати, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Отже, власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову (про витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387 388 ЦК України)) без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами).

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23).

Згідно з інформації із Поземельної книги Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області відкритої 19 травня 2015 року земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0344 є приватною власністю ОСОБА_2 відповідно до запису про виникнення права від 26 травня 2015 року № 003 (т.1 а.с.45).

Згідно з інформації із Поземельної книги відділу у м. Вінниця Головного управління Держгеокадастру Вінницької області відкритої 10 липня 2019 року земельна ділянка з кадастровим номером :03:133:0152 є приватною власністю ОСОБА_2 відповідно до запису про виникнення права від 28 серпня 2019 року № 004 (т.1 а.с.60).

Згідно з інформації із Поземельної книги відділу у м. Вінниця Головного управління Держгеокадастру Вінницької області відкритої 10 липня 2019 року земельна ділянка з кадастровим номером :03:133:0153 є приватною власністю ОСОБА_2 відповідно до запису про виникнення права від 28 серпня 2019 року № 005 (т.1 а.с.85).

Згідно з інформації із Поземельної книги відділу у м. Вінниця Головного управління Держгеокадастру Вінницької області відкритої 10 липня 2019 року земельна ділянка з кадастровим номером :03:133:0152 є приватною власністю ОСОБА_1 відповідно до запису про виникнення права від 19 березня 2021 року № 006 (т.1 а.с.64).

Згідно з інформації із Поземельної книги відділу у м. Вінниця Головного управління Держгеокадастру Вінницької області відкритої 10 липня 2019 року земельна ділянка з кадастровим номером :03:133:0153 є приватною власністю ОСОБА_1 відповідно до запису про виникнення права від 19 березня 2021 року № 007 (т.1 а.с.89).

Відповідно до інформаційної довідки: 418053175 від 16 березня 2025 року «Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна» земельна ділянка, об`єкт в процесі поділу, з кадастровим номером :02:001:0344, площею 0,10 га, зареєстрована на праві власності 21 травня 2015 року за ОСОБА_2 ; Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ-015, виданий 19 травня 2015 року, видавник: Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області (т.1 а.с.122 123).

18 березня 2021 року до Відомостей з державного реєстру речових прав державним реєстратором приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Вінницької області Терещенко В.В. внесено запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:133:0153 площею 0,0134 га, за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 479 від 18 березня 2021 року, видавник: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В.

У розділі Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень зазначено про обтяження внесене рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 лютого 2025 року на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року у справі № 127/9900/24 (т.1 а.с.126 128).

18 березня 2021 року до Відомостей з державного реєстру речових прав державним реєстратором приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Вінницької області Терещенко В.В. внесено запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :03:133:0152 площею 0,0866 га, за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 478 від 18 березня 2021 року, видавник: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В.

У розділі Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень зазначено про обтяження внесене рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 лютого 2025 року на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року у справі № 127/9900/24 (т.1 а.с.131 133).

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Таким чином, недоведені позивачем належними і допустимими доказами обставини, що мають значення для справи, суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, визнав встановленими.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права - є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення (пункти 2; 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

Недобросовісність відповідача ОСОБА_1 прокурор обґрунтовував також і тим, що проявивши розумну обачність і, за необхідності отримавши правову допомогу, міг би зрозуміти сумнівність документів, на підставі яких ОСОБА_2 підтверджувала право власності на нерухоме майно, та міг прослідкувати історію вибуття спірної земельної ділянки у приватну власність та дізнатися, що ця спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності поза волею дійсного власника.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Івашківська А.О. зазначила, що відповідач не повинен, крім відомостей наявних в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, перевіряти та аналізувати також обставини правомірності попередніх переходів нерухомого майна, зокрема обставин вибуття майна з володіння позивача.

Згідно із Витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань повідомлення Вінницької міської ради про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення від 21 квітня 2023 року № 01/00/011/23115 за фактом вибуття спірних земельних ділянок із комунальної власності поза волею власника зареєстровано 18 травня 2023 року за № 0000711 (т.1 а.с.27 29).

Обтяження щодо спірних земельних ділянок до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 лютого 2025 року на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року у справі № 127/9900/24 (т.1 а.с.126 128, 131 133).

Отже, як встановлено апеляційним судом, що на час укладення договорів купівлі-продажу, номер: 478 від 18 березня 2021 року та номер: 479 від 18 березня 2021 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості про права інших осіб на спірне нерухоме майно та відсутні обтяження на майно, що було предметом вказаного договору купівлі-продажу. Про існування права Вінницької міської ради на цю земельну ділянку ОСОБА_1 не знав і не міг знати, оскільки події і встановлені факти на які посилається прокурор мали місце у 2023 році.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у пунктах 5.60.; 5.61.; 5.62.; 5.63 постанови від 21 вересня 2022 року у праві № 908/976/19 провадження № 12-10гс21, відповідно до яких:

Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.45), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 53)). Отже, якщо добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, то вона вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 37, 38), від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 54).

Отже, вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20(пункт 40)). На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).

Саме при вирішенні питання про витребування майна, здійснюється перевірка добросовісності набувача цього майна, у тому числі з`ясуванню підлягає й те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця. Вказане має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16, пункт 52).

Подібні висновки також містяться і у пункті 6.50. постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 провадження № 12-35гс21, в якому зазначено, що …на час укладення договору купівлі-продажу від 18 березня 2021 року було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей.

Задовольняючи позов про витребування спірного нерухомого майна з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, суд першої наведеного не врахував, поклавши на відповідача додатковий обов`язок, крім відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, перевіряти та аналізувати також обставини правомірності попередніх переходів майна, зокрема, обставини вибуття майна з володіння позивача.

З огляду на встановлене, апеляційний суд дійшов висновку, що вимога прокурора щодо визнання відповідача недобросовісним є недоведеною належними і допустимими доказами, а відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть.

Прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам статті 388 ЦК України втрачає такий статус, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Адже не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку з порушеннями інших осіб (продавця чи осіб, які його представляють у силу вимог закону), допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, крім випадків передбачених у статті 388 ЦК України.»

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що позбавлення права власності ОСОБА_1 з тих підстав, що вибуття майна позивача відбулося у зв`язку з порушенням третіми особами вимог закону під час відведення земельної ділянки буде суперечити статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, а змушення відповідача шукати шляхи відновлення свого права покладе на цю особу індивідуальний та надмірний тягар.

Водночас, апеляційний суд враховує те, що позивачем попередньо не внесена вартість майна на депозитний рахунок суду.

Згідно правової позиції викладеної у постанові ВС КЦС від 12 листопада 2025 року у справі № 127/8274/24 провадження № 61- 11478св25, обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду передбачений у нормі матеріального права. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. При цьому у випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню;

у випадку, якщо позивач обґрунтовує позов про витребування нерухомого майна недобросовісністю набувача, то положення частини п`ятої статті 390 ЦК України не застосовуються; питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування частини п`ятої статті 390 ЦК України.

Натомість у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивачем попередньо не внесено вартість майна на депозитний рахунок суду.

Таким чином, рішення суду ухвалено судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та порушенням вимог процесуального закону щодо оцінки доказів, а тому в силу положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При цьому колегія суддів виходить із того, що відповідно до п. 40 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, ухвалюючи рішення у справі, провадження в якій відкрито за заявою прокурора, у разі повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (повністю або пропорційно до задоволених вимог), за винятком випадків, коли позивача звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор.

Таким чином, оскільки в даному випадку прокурор звернувся з позовом в інтересах Вінницької міської ради, то суму сплаченого відповідачем ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 7267,20 грн слід стягнути на його користь саме з Вінницької міської ради.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Івашківської Альони Олександрівни задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Вінницької окружної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Вінницької міської ради до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Лука-Мелешківської сільської ради, ОСОБА_2 про витребування земельних ділянок відмовити.

Стягнути з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 7267,20 грн (сім тисяч двісті шістдесят сім грн 20 коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді В. В. Оніщук

Т.Б. Сало