КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року

справа № 369/10274/23

провадження № 22-ц/824/1011/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Сушко Л.П., Болотова Є.В.

при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Нарольського М. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до суду, відповідно до вимог якого просив стягнути з відповідача на користь позивача 842 долари США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 липня 2020 року ОСОБА_2 (далі - відповідач; боржник) за договором позики взяв у позивача в борг 440 доларів США та 11 000 гривень для закупки товарів з подальшою реалізацією. Борг відповідач зобов?язався повернути 20 серпня 2020 року, згодом попросив перенести дату повернення боргу на 01 лютого 2021 року. До цього часу борг не повернуто.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в які просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що сторони не ставили під сумнів укладений договір позики, який був узаконений рішенням Яготинського районного суду Київської області від 21.01.2025 року.

Зазначає, що договір не містить виправлень, а дописаний позичальником новий строк повернення позики, на заявлених позовних вимогах, не позначається.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що на підтвердження позовних вимог позивач надав лише копію боргового документа, яка поставлена судом під сумнів (надана суду копія містить в тексті виправлення, дописаний текст, різні дати виконання, посилання на наявність обтяження у вигляді застави транспортного засобу, можливість повернення боргу іншій особі (виконання на користь іншої особи), вбачається, що фотокопія зроблена із носія іншого формату, на двох сторонах одного аркушу, один із яких не містить реквізиту підпис боржника) та, враховуючи ненадіслання до суду оригіналу боргового документа, суд не бере надану копію до уваги, а також враховуючи, що інші докази щодо спірних відносин сторін в матеріалах справи відсутні та позивачем не подані, доходить висновків про непідтвердження знаходження оригіналу боргового документа станом на день розгляду справи судом у кредитора, а також про недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до копії довідки МСЕК № 012408 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи довічно.

Позивачем на підтвердження обставини, на які він посилається, додано копію "договору позики" (яка за змістом носить характер боргової розписки), в якому зазначено, що "Я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживаю АДРЕСА_2 . Прописаний АДРЕСА_3 . Взяв у борг у ОСОБА_1 11000 гр (одинадцять тисяч гривень) плюс 440 $ (чотириста сорок доларів). Зобовязуюсь повернути 20 серпня 2020 р. Виконання цього договору тільки м. Боярка. Згідно частини 1 ст. 1048 цивільного кодексу України. Винагороду для позикодавця встановлено мною у формі 10 % (десяти відсотків) щомісячно до дня фактичного погашення фактичного боргу кридитору ОСОБА_1 всіх грошових коштів". Також зазначено, що "крім того в разі неповернення боргу заставляю свій автомобіль Renault 21 НОМЕР_1 . В разі відсутності ОСОБА_1 кошти на вище вказаних умовах зобов`язуюсь повернути ОСОБА_3 ". Проставлена дата 20.07.2020; додатково зазначено зобов`язуюсь повернути 01.02.2021. Відповідно до наданої копії "договір позики" містить виправлення, дописаний текст, посилання на можливість виконання на користь третьої особи.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі N 464/3790/16-ц (провадження N 14-465цс18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі N 642/4200/17 (провадження N 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі N 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Колегія суддів дійшла висновку, що про те, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Такий висновок судів узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 червня 2022 року у справі N 344/17277/20 (провадження N 61-12109св21), від 7 грудня 2022 року у справі N 565/12/19 (провадження N 61-4470св22) та від 19 грудня 2022 року у справі N 754/10390/16 (провадження N 61-9032св22).

Під час розгляду апеляційної скарги до матеріалів справи було долучено оригінал договору позики та оригінал розписки до договори позики від 20.07.2020 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взяв в борг у ОСОБА_1 11 тисяч гривень та 440 дол. СШАта зобов`язався їх повернути у строк, зазначений у розписці, а саме до 01.02.2021 року.

Зміст наданої суду розписки містить відомості про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів, таким чином позивачем надано до суду належні та допустимі докази на підтвердження факту передачі коштів відповідачу.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові ВС від 08.07.2019 року по справі № 524/4946/16-ц.

В наданій позивачем оригіналі договору позики та оригіналу розписці від 20.07.2020 року міститься підтвердження отримання коштів відповідачем зі строком повернення та датою отримання. Таким чином, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами встановив характер правовідносин сторін та справжню правову природу розписки, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, зміна строку повернення боргу за договором позики можлива за взаємною згодою сторін, оформленою письмово. Оскільки у зазначених вище доказах міститься підпис боржника, який міститься у кінці документів, то зазначені умови позики були погоджені та схваленні автором.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20.07.2020 року у розмірі 440 доларів США та 11 000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст складено 09 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді