УХВАЛА

25 березня 2026 року

м. Київ

справа № 757/4091/20-ц

провадження № 61-3137 ск 26

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В. В., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, в інтересах якого діє представник Яровий Ярослав Валерійович, на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю,

ВСТАНОВИВ:

1. У грудні 2024 року Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві (далі - ГУ ДКС України у місті Києві)звернулося до суду із заявою про виправлення описки у виконавчому документі.

2. Ухвалою від 07 липня 2025 року Печерський районний суд міста Києва заяву представника ГУ ДКС України у місті Києві Ярового Я. В. про виправлення описки у виконавчому документі задовольнив.

3. Постановою від 03 лютого 2026 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 7 липня 2025 року скасував. У задоволенні заяви про виправлення описки у виконавчому документі відмовив.

4. 16 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ГУ ДКС України у м. Києві на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції в розмірі 3 200,00 грн.

5. Додатковою постановою від 17 лютого 2026 року Київський апеляційний суд заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнив. Ухвалив додаткове рішення, яким стягнув із ГУ ДКС України у м. Києві на користь ОСОБА_1 3 200,00 грн витрат на правову допомогу у суді першої інстанції.

6. У березні 2026 року до Верховного Суду засобами Електронного суду надійшла касаційна скарга ГУ ДКС України у місті Києві, в інтересах якої діє Яровий Я. В., на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувану додаткову постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді першої інстанції відмовити.

7. Однак, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на таке.

8. Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

9. Заявник у касаційній скарзі зазначає, що Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Законом України «Про судовий збір») не передбачена ставка судового збору за подання касаційної скарги на додаткову постанову про стягнення судових витрат. Також зазначає, що вимоги про розподіл судових витрат не відносяться до позовних та не впливають на розмір ставок судового збору, що підлягають сплаті при подання позовної заяви, а також враховуючи, що розмір судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду залежить від суми судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (крім оскарження ухвали з процесуальних питань), то і підстав вимагати сплати судового збору за подання скарги на додаткову постанову відсутні.

10. У статті 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

11. Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

12. Процесуальний інститут додаткового судового рішення дає можливість виправити помилки суду, спричинені недотриманням вимог судового рішення, зокрема, щодо наявності в ньому відповіді на всі заявлені вимоги позивача, наявності суджень суду щодо способу виконання судового рішення у випадку, коли такі судження є необхідними, вирішення питання про судові витрати.

13. Таким чином, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

14. Додаткове рішення є невід`ємною частиною основного судового рішення.

15. Водночас, додаткове рішення суду хоч і є окремим процесуальним документом, проте в силу положень ЦПК України є невід`ємною складовою основного судового рішення та може бути оскаржене в одній скарзі разом з основним судовим рішенням (див. постанову Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 161/3482/21).

16. Однак, відповідно до процесуального інституту додаткових рішень суду, закріпленому у ЦПК України, додаткове рішення суду може існувати як окремий процесуальний документ, який фактично містить у собі обов`язкову відповідно до вимог ЦПК України процедурну частину загального судового рішення суду у певній справі, чи щодо апеляційного / касаційного перегляду цього рішення у цій справі. Це з однієї сторони не позбавляє особу процесуально-технічної можливості оскаржувати, зокрема у касаційній інстанції, безпосередньо додаткове рішення суду окремо від «основного». Водночас за своєю суттю таке оскарження є нічим іншим, як оскарженням загального судового рішення у справі суду тієї чи іншої інстанції у певній його процедурній частині, яка пов`язана із його загальною суттю.

17. Із заявою про ухвалення додаткового рішення заявник звернувся після винесення основного рішення у справі, тобто таке рішення не є наслідком судової помилки. Зазначена заява розглядалась як окрема процесуальна дія.

18. Частина друга статті 400 ЦПК України передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень, тобто їх відповідність вимогам статті 263 ЦПК України. Отже це стосується й дотримання судами у їх судових рішеннях, які переглядаються у касаційному порядку, вимог ЦПК України щодо розподілу судових витрат як складової виконання вимог статті 263 ЦПК України.

19. У цьому контексті треба оцінювати зміст частини першої статті 3 Закону про судовий збір, зокрема його абзац третій, який стосується обов`язковості справляння судового збору за подання до суду апеляційної і касаційної інстанції скарг на судові рішення. Також необхідно звернути увагу на те, що згідно із пунктом 5 частини другої статті 3 Закону про судовий збір, яка містить перелік виключень зі справляння судового збору, судовий збір не справляється саме за подання заяви про винесення додаткового судового рішення. Це правило є логічним відповідно до наведеного вище розуміння суті додаткового рішення суду та покликане не допустити подвійне стягнення судового збору.

20. Водночас у наведеному переліку частини другої статті 3 Закону про судовий збір не визначено, що судовий збір не сплачується за подання апеляційної чи касаційної скарги на додаткове судове рішення.

21. Тому, якщо у касаційній інстанції оскаржується судове рішення по суті спору, то касаційне оскарження додаткового до нього рішення суду щодо розподілу судових витрат, яким усунуті його недоліки, зокрема щодо розподілу судових витрат, не вимагає сплати окремого судового збору за це скарження додаткового рішення суду, оскільки результат відповідного розподілу судових витрат пов`язаний із результатом розгляду спору по суті, який особа вимагає переглянути у касаційному порядку, та є прямим обов`язком касаційного суду, передбаченим ЦПК України, що випливає з цього касаційного перегляду.

22. Однак окреме оскарження у касаційній інстанції додаткового рішення суду щодо розподілу судових витрат, яке стосується виключно висновків суду, які містяться у ньому, без оскарження «основного» судового рішення щодо суті спору є вимогою до касаційного суду здійснити касаційний перегляд відповідного оскаржуваного судового рішення згідно із частиною другою статті 400 ЦПК України - перевірити його законність. У цьому випадку судовий збір за подання касаційної скарги на окремо оскаржуване додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат справляється, оскільки протилежне нівелює суть судового збору та його завдання, визначені у законодавстві України.

23. Водночас, оскільки розподіл судових витрат не є розглядом справи по суті, а є лише його процесуально-технічною (процедурною) складовою згідно із вимогами ЦПК України, то відповідно до статті 2 ЦПК України та принципу розумності, передбаченого пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, невиправданим буде стягнення судового збору за касаційне оскарження окремо додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат, у сумі, яка визначається за правилами, встановленими Законом про судовий збір для касаційного оскарження судових рішень по суті спору. ЦПК України передбачає, що процедурні питання судами усіх інстанцій вирішуються шляхом постановлення відповідних ухвал. Тому Верховний Суд вважає за доцільне розраховувати судовий збір за касаційний перегляд окремо додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат відповідно до умов підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону про судовий збір.

24. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland» вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі) від 19 червня 2001 року, пункт 59).

25. Підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду, яка подана юридичною особою, або фізичною особою-підприємцем, судовий збір підлягає сплаті за ставкою - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

26. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2026 року установлено на рівні 3 328,00 грн.

27. Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», призначення платежу: 101;22030102,__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір (https://supreme.court.gov.ua/supreme/gromadyanam/platig/).

28. Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

29. На підтвердження сплати (доплати) судового збору заявнику необхідно надати суду оригінал квитанції (платіжного доручення), що підтверджує його сплату.

30. Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

31. Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 127, 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

1. Залишити без руху касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, в інтересах якого діє представник Яровий Ярослав Валерійович, на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю.

2. Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

3. У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернена заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ В. В. Пророк