Провадження №2/748/173/26
Єдиний унікальний № 748/2973/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2026 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді Костюкової Т.В.,

за участі секретаря Гофрик К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чернігівської міської ради, служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та способу участі у спілкуванні та вихованні

УСТАНОВИВ :

Представник позивачки - адвокат Соболь Юлія Павлівна, яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії СА № 1134445 від 05.09.2025, звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить:1) визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із позивачем ОСОБА_1 та 2) встановити ОСОБА_2 порядок спілкування та участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог заначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася спільна дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач проживає окремо від позивача, від виконання своїх обов`язків відносно сина ухиляється , належно не піклується про його фізичний і духовний розвиток. У зв`язку з відсутністю домовленості щодо визначення місця проживання дитини, участі відповідача у спілкуванні та вихованні сина, у тому числі й щодо виїзду за кордон, зважаючи на необхідність постійного вирішення питання щодо обрання дошкільних закладів освіти, медичного обстеження, щеплення позивач 23.07.2025 року запропонувала відповідачу укласти договір про участь у вихованні дитини та визнати за домовленістю сторін місце проживання з матір`ю. Згідно умов договору відповідачу була всчтановлено домовленість сторін щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, запропоновано умови щодо графіку побачень з дитиною, спілкування з дитиною особисто засобами телефонного поштового та інших засобів зв`язку та надання матері дитини повноважень та згоди щодо вирішення питань лікування, дошкільної освіти та інших. Однак даний договір укладено не було через відсутність погодження зі сторони відповідача, що було підставою звернення до суду із даним позовом в якому позивачка просить: визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини з позивачем ОСОБА_1 та встановити наступний порядок спілкування та участі у вихованні дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 : ОСОБА_2 має право на необмежене спілкування з дитиною ОСОБА_3 , особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином, з дотриманням розпорядку дня дитини, якщо це не впливатиме негативно та не порушуватиме навчальний процес, та не пізніше ніж 20:00 год виключно в інтересах дитини, з урахуванням режиму дня та навчання дитини; в присутності дитини підтримувати добрі, доброзичливі відносини між батьками, не обговорювати наявні розбіжності, не висловлюватися осудливо і негативно один про одного, а також родичів іншого боку, не підбурювати та не налаштовувати дитину негативно у відношенні до іншого з батьків, родичів іншого з батьків; встановити можливість ОСОБА_2 побачення з дитиною кожної неділі місяця з 12 год 00 хв до 15 год 00 хв за місцем проживання дитини з матір`ю у присутності матері дитини; надати право ОСОБА_1 : самостійно і без окремої згоди батька вирішувати питання виїзду (переміщення) дитини разом з матір`ю через кордон; на всі необхідні дії щодо забезпечення життя та здоров`я дитини: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , включаючи вирішення будь-яких без виключення питань щодо житла (місця проживання), харчування, догляду та опіки під час проживання дитини з матір`ю (у тому числі за межами України у всіх без виключення країнах), до досягнення нею повноліття; право самостійного вирішення будь-яких питань щодо виховання, як законного представника (опікуна) спільної дитини; самостійно ухвалювати будь-які важливі рішення, що стосуються життя, виховання, навчання, лікування, подорожей (у тому числі за кордон) та розвитку дитини без необхідності узгоджувати їх з батьком дитини до досягнення дитиною повноліття; надати право (без будь-якого окремого погодження зі сторони батька, до досягнення дитиною повноліття) ОСОБА_1 (матері дитини) бути законним представником дитини ( ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) як пацієнта та довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтами з правом самостійного прийняття усіх необхідних рішень щодо лікування дитини; подавати самостійно (у тому числі виступаючи від мого імені) будь-які офіційні заяви щодо навчання, заяви для навчальних (освітніх) закладів (дошкільних закладів, шкіл), закладів медицини, до досягнення дитиною повноліття; надати право ОСОБА_1 одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на отримання державної соціальної допомоги тощо, до досягнення дитиною повноліття; приймати рішення з метою загального розвитку, навчання, лікування, подорожей та відпочинку без окремої подальшої згоди батька до досягнення дитиною повноліття; надати право ОСОБА_1 вирішення питання тимчасового виїзду (перетину кордону) за межі Німеччини, України, будь-якої іншої країни з метою лікування, навчання, участі дітей в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку за кордоном; на оформлення та отримання усіх необхідних документів для виїзду дитини до досягнення нею повноліття.

Ухвалою суду від 12 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

У строк встановлений судом відповідач подав відзив на позовну заяву відповідно до якого сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог . Аргументуючи відзив відповідач вказує, що він у шлюбі з позивачкою не перебував, від спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 . Позивачка, відповідач та їх спільний син проживали за місцем реєстрації відповідача, однак ОСОБА_1 почала уникати спільного життя, почавши проживати тиждень з ним, тиждень у бабусі в м. Чернігові , а потім переїхала до бабусі, забравши сина з подальшим виїздом за кордон. На даний час відповідачка перебуває за кордоном, дозвіл на перетин кордону їх спільним сином він не надавав . Наразі позивачка пропонує відповідачу визначити спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини, вчинення дій щодо забезпечення життя та здоров`я дитини, проявлення батьківської турботи. Відповідач достеменно не знає , де знаходиться його син. Йому відомо лише те, що дитина перебуває в Німеччині, як невідомі умови його проживання. Даний позов спрямований на усунення відповідача від належного виконання батьківських обов`язків, так як подальшому враховуючи те, що дитина перебуває за кордоном, у разі задоволення позовних вимог буде створена ситуація, що призведе до можливості подання позову позивачкою про позбавлення його батьківських прав по відношенню до дитини. Окремо звертає увагу у поданому відзиві, що позовна вимога щодо встановлення можливості ОСОБА_2 побачення з дитиною кожної неділі місяця з 12 год 00 хв до 15 год 00 хв за місцем проживання дитини з матір`ю у присутності матері дитини є в апріорі не можливою для реалізації, адже дитина перебуває за кордоном, а відповідач є військовозобов`язаним, який в умовах воєнного стану обмежений у праві виїзду за кордон. До матеріалів справи не наданого жодного доказу, що позивачка працює, має власне житло, офіційний та стабільний дохід, щоб забезпечити нормальні умови проживання дитини з нею. Позивачка в односторонньому порядку змінила місце проживання дитини, вивізши її за кордон і тому чинити перешкоди у спілкуванню батька з дитиною. Відповідач не витрати інтересу до дитини, має намір спілкуватися з дитиною, задовольняти її потреби та жодним чином не ухиляється від виконання своїх обов`язків, а відповідно заявлені позовні вимоги є необґрунтованими.

06.11.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача вказує, що позивачка як як мати дитини прийняла рішення переїхати за кордон для забезпечення життя, здоров`я та інтересів дитини у зв`язку з воєнним станом в Україні та постійним ризиком для життя дитини, перебуванням в м. Чернігові в безпосередній близькості до державного кордону з російською федерацією . Позивач пропонувала надати свої пропозиції до проекту договору врегулювання питань, однак протягом вже більш ніж три місяці відповідач жодного разу не висловив свої пропозиції щодо врегулювання спірних питань та щодо тих чи інших положень договору. Позивач запропонувала встановити домовленість між батьком та матір`ю дитини і відповідач міг скористатись своїм правом висловити свої пропозиції щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідач не наводить жодних доказів, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні батька та сина. Добровільно відповідач рішення суду не виконував і позивач змушена була звернутись до суду про отримання виконавчого листа у справі № 748/2502/22 (провадження №2/748/632/22) та стягувати аліменти у примусовому порядку. 16.04.2024 року було відкрито виконавче провадження № 74744156 щодо примусового стягнення аліментів. За період з дати винесення судового рішення по дату відкриття виконавчого провадження відповідач сплатив у грудні 2023-березні 2024 року 19 361 грн.. Жодної реальної участі у житті сина не брав і спілкування зводилось до формальних побачень з дитиною на нетривалий час (менше 30 хвилин часу), коли відповідач приїздив до позивача і таких побачень було дуже мало, що свідчить про відсутність інтересу до життя сина. Даний позов має на меті насамперед вирішення невідкладних питань дитини (щодо дитячого садка і відвідування медичних закладів, вирішення питання щодо здоров`я дитини, насамперед в екстрених випадках, коли потрібна негайна згода від обох батьків). А питання виїзду за кордон з метою оздоровлення вирішується виключно в пріоритетних інтересах дитини. Позивач і відповідач припинили жити разом, бо між ними були погані стосунки і позивач не хотіла, щоб дитина жила в цьому середовищі, саме тому позивач не вийшла заміж за відповідача. Коли сторони почали проживати окремо, позивач не отримуючи фінансової та матеріальної допомоги від відповідача подала документи на соціальну допомогу малозабезпечену родину, оскільки з немовлям вона працювати фізично не могла. Зараз дитина ходить у дитячий садочок, відвідує лікарні з метою профілактичних обстежень, так як і в Україні з мамою, має всі щеплення, має свою облаштовану кімнату в квартирі. У сина є велосипед, і позивач з дитиною часто їздять в поїздки, що є гарним здоровим вихованням дитини та активним проведенням часу. Відповідач більш ніж останні півтора роки не сплачував аліменти (у період з 07.06.2024 по 03.11.2025), зрідка нетривалі телефонні дзвінки - це вся участь батька у житті дитини. В цей час його не цікавили інтереси дитини і жодного піклування чи матеріальної допомоги не було.

У судове засідання ні позивач, ні її представник не з`явилися. Через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Соболь Ю.П. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі ( а.с 168-169)

Від служби у справах дітей Чернігівської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду та просять прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини ( а.с 165-166)

Служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації, будучи повідомленою про час, дату та місце судового розгляду належним чином, явку свого представника в судове засідання не забезпечили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавали ( а.с 170)

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечують ( а.с 173)

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з відсутністю учасників судового розгляду, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяви по суті спору надані сторонами, дослідивши подані докази приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 06.08.2022 року зроблено відповідний актовий запис № 628 та видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .Батьком дитини значиться ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_1 ( а.с 8)

В матеріалах справи міститься копія Договору про участь у вихованні дитини і спілкуванні від липня 2025 року, без підпису сторін ( а.с 9-10) та копія листа від ОСОБА_1 , відповідно до якого вбачається, що адресатом визначений ОСОБА_2 по змісту якого слідує, що через те, що спільна дитина сторін потребує узгодження місця проживання разом з матір`ю, для забезпечення захисту інтересів дитини та її батьків, для досягнення домовленості щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини позивачка просить розглянути та погодити підписання договору про участь у вихованні дитини, проект якого додається ( а.с 11)

З наданої копії листа від 21.07.2025 року вбачається , що суду надана його копія без підпису ОСОБА_1 в якому вказано, що оригінал листа було направлено поштою. Разом з тим доказів направлення суду не було надано.

З дослідженої судом відповіді з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за № 748/2973/25/8748/2025 від 10.10.2025 року вбачається , що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на пункті пропуску у Шегині 16.06.2024 року перетнули кордон. Відмітки щодо повернення в Україну відсутні.( а.с 80).

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 грудня 2022 року у справі № 748/2502/22 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені та стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с 96-97, 171-172)

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №74744156 від 16.04.2024 року на підставі виконавчого листа №2/748/632/22, що виданий Чернігівським районним судом Чернігівської області від 11.04.2024 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17.11. 2022 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с 86)

Відповідно до листа від 13 травня 2024 року за підписом ОСОБА_1 , що був адресований начальнику Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Дреєву В.А. позивачка повідомляла, що ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 74744156 сплачував аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 на її карту. Зокрема 15.12.2023 року в сумі 5489,00 грн, 15.01.2024 року -11876,00 грн та 07 травня 2024 року - 7703,49, про що надала копії платіжних інструкцій ( а.с 93. 93 зворот, 95)

Також матеріали справи місять відомості про безготівкове зарахування суми коштів на карту НОМЕР_4 03.11.2025 року в сумі 4975 грн. в призначенні платежу: аліменти ВД № 2/748/632/22 від 11.04.2024 року ОСОБА_2 , ВП № 74744156, кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача ( а.с 98)

В матеріалах справи на а.с 95 міститься копія фрагменту з документу з текстом на іноземній мові (німецькій) та частковий його переклад , в якому йдеться мова про приміщення, однак з тексту неможливо зрозуміти, де воно розташоване, хто є його власником(користувачем) та хто в ньому мешкає, як і неможливо прослідкувати природу долученого документу.

З даного приводу варто зауважити, що процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів або засвідчення справжності підписів уповноважених посадових осіб, а також дійсності відбитків штампів, печаток, якими скріплено документ, називається легалізацією. Легалізація документів охоплює такі категорії: 1) консульська легалізація; 2) апостилювання (проставлення штампа «Апостиль», іншими словами спрощена легалізація).

Консульська легалізація - це процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів, які були видані у країнах, що не підписали Гаазьку конвенцію про скасування консульської легалізації.

Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць Гаазької конвенції про скасування вимог консульської легалізації іноземних офіційних документів.

Проставлення штампа «Апостиль» є спрощеним способом легалізації іноземних документів. На відміну від консульської легалізації, процедура апостилювання потребує значно менших затрат часу, оскільки потрібно звернутись тільки в один орган. Офіційні документи засвідчуються спеціальним штампом «Апостиль», який проставляється відповідним уповноваженим органом іноземної держави, в якій було видано цей документ.

Крім того, апостильовані документи можуть бути використані не лише в одній країні, а у всіх державах - учасницях Гаазької конвенції. Апостиль ставиться на оригіналі документа, його нотаріальній копії або може бути оформлений як додаток до нього.

Апостиль ставиться для використання документів у країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Федеративна Республіка Німеччина також є учасником Гаазької конвенції 1961 року, а тому здійснюють процедуру легалізації документів шляхом проставлення штампа «Апостиль».

Разом з тим долучений позивачем фрагмент документу ( а.с 95) апостилю компетентного органу держави не мсістить, а тому не може вважати його належним та допустимим доказом.

В матеріалах справи а.с 87-88 знаходяться фотографії дитини в приміщені, однак з наданих фото, суд не має змоги встановити, де вони зроблені, період часу якими останні датуються, а відповідно їх суд не бере до уваги, як належний доказ, який може підтвердити належні умови проживання дитини за кордоном .

З дослідженого судом витягу із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 04 грудня 2025 року №468 «Про особисті немайнові права та обов`язки батьків та дітей» ( додаток №4) затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 01 серпня 2022 року , відповідно до якого орган опіки та піклування на виконання ухвали суду з метою надання висновку по суті спору обстежив місце проживання батька ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно до акту обстеження умов проживання від 16 жовтня 2025 року вбачається, що останній взмозі створити належні умови проживання дитини в обстеженому житлі. Відповідно до висновку оцінки потреб особи центру соціальних служб Новобілоуської сільської ради ОСОБА_2 має батьківський потенціал , не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, здатен задовольнити базові потреби сина. Мати дитини 16 червня 2024 року разом з сином ОСОБА_6 перетнула кордон через пункт пропуску у «Шегині» . Відповідно до п 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, що затверджені постановою КМУ від 24 вересня 2008 р. № 866 у разі виникнення спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків звертається та подає документи до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини . Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання . У зв`язку з перебуванням дитини за кордоном наразі неможливо з`ясувати думку дитини та вивчити умови її проживання. Батько заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, а відповідно за сукупності вказаних обставин розглянути спір між батьками не є можливим ( а.с 124-125)

У постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 Об`єднана палата КЦС ВС вказала, що обов`язковість висновку органу опіки та піклування в певних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Неможливість надання органом опіки та піклування висновку в таких справах, зокрема у зв`язку з перебуванням дитини за межами країни або на непідконтрольній території, неможливістю встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо, не означає неможливості розгляду та вирішення спору судом.

Встановивши фактичні обставини справи на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд ухвалює рішення за відсутності висновку органу опіки та піклування.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

За статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тлумачення змісту статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Згідно з частиною першою статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини yеобхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків

Судом встановлено, що мати ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 01 серпня 2022 року перебувають з 16.06.2024 року за кордоном у Німеччині.

З часу перетину кордону позивачкою з дитиною і до часу звернення до суду 05.09.2025 року спору у сторін щодо визначення місця проживання дитини не було.

Позивачка вільно перетнула кордон з дитиною і відповідно як встановлено судом відповідач дозволу на перетину кордону не надавав, що прослідковується з листування сторін у додатку Viber, яку долучила позивачка ( а.с 89-92) з якої слідує, що на питання відповідача на якій підставі ОСОБА_1 перетнула кордон з дитиною, остання у відповіді вказала, що в період воєнного стану дитину може вивозити один з батьків, щоб дитина була у безпеці, з чого слідує, що позивачка не позбавлена можливості реалізувати право на перетин кордону з дитиною в період воєнного стану.

Відповідно до ч.1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.2 даної статті розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Задоволення позовної вимоги в тій редакції, яку сформувала позивачка, а саме щодо надання їй можливості самостійно і без окремої згоди батька вирішувати питання щодо переміщення дитини за кордон та на всі необхідні дії щодо забезпечення життя та здоров`я дитини: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , включаючи вирішення будь-яких без виключення питань щодо житла (місця проживання), харчування, догляду та опіки під час проживання дитини з матір`ю (у тому числі за межами України у всіх без виключення країнах), до досягнення нею повноліття, у разі її задоволення обмежить право участі батька у вирішення питання щодо виїзду за кордону власної дитини та вплине на обсяг його батьківських прав, що є недопустимим, адже в силу приписів ст 141 СК України проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Вимога щодо встановлення побачення ОСОБА_2 з дитиною кожної неділі місяця з 12 год 00 хв до 15 год 00 хв за місцем проживання дитини в присутності матері дитини, з урахуванням того, що позивачка знаходиться за кордоном, а відповідач є військовозобов`язаною особою є в апріорі невиконуваною, поки діє воєнний стан в Україні та не відповідає критерію розумності, що визначений ч.9 ст 7 Сімейного кодексу України.

Щодо вимоги надання позивачці ОСОБА_1 права без будь-якого окремого погодження зі сторони батька до досягнення повноліття дитиною повноліття бути законним представником дитини як пацієнта та довіреної особою для пацієнта з правом самостійного прийняття рішень щодо лікування , подання заяв щодо навчання , суд зауважує, що дане право закріплене за позивачкою нарівні закону в силу приписів ст 242 Цивільного кодексу України, яка визначає, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей та закріплення за нею такого права додатково рішенням cуду не передбачено.

Окремо слід відмітити, що позивачка формуючи позовні вимоги в прохальній частині позову перенесла їх з проекту договору, намагаючись таким чином судовим рішенням, у разі зажддоволення позову, ввести в дію договірні зобов`язання, які містяться в проекті ( а.с 9-10), знівелювавши таким чином свободу договірних відносин , що визначна ст 7 Сімейного кодексу України, яка визначає, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасникам и. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства.

Відповідно до ст 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

Судом під час судового розгляду не встановлено порушення законних прав позивачки. Навпаки згідно тверджень позивачки, що викладені у відповіді на відзив вона вказує , що зараз дитина ходить у дитячий садочок, відвідує лікарні з метою профілактичних обстежень, що свідчить про відсутність порушеного права та безпідставність заявлених вимог.

Саме особа, яка проживає окремо, в даному випадку батько дитини, може звернутися до суду за захистом свого порушеного права у випадку якщо особа з якою проживає дитина чинить перешкоди у спілкуванні з нею, а не навпаки, з урахуванням чого заявлені вимоги щодо визначення способів участі, що визначені порзивачкою в прохальній частині позову задоволенню не підлягають.

Вирішуючи спір в частині визначення місця проживання дитини з позивачкою, суд дослідивши подані стороною позивача докази, керуючись найкращими інтересами дитини не знаходить підстав для задоволення вказаної вимоги з огляду на те, що проект договору ( а.с 9-10), який долучений позивачкою не є належним доказом при доведенні обставин, які мають бути встановлені судом при розгляді даної категорії справ. Даний проект договору є лише пропозицією іншій стороні, яким пропонується встановити певні обов`язки батька у вихованні дитини та надати ряд прав позивачці у вирішенні питань пов`язаних з її участю у вихованні дитини та забезпеченні її потреб. Вказаний проект сторонами не підписаний. Супровідний лист ( а.с 11) , яким надсилався проект договору відповідачу також не містить підпису ОСОБА_1 . В супровідному листі від 21.07.2025 року вказано, що він направлявся поштою. Судом встановлено, що позивачка з 16.06.2024 року проживає у Німеччині і відповідно остання не надала суду доказів направлення вказаного листа із за кордону засобом поштового відправлення на імя відповідача. Додані фото ( а.с.87-88) на яких зображена дитина в кімнаті за столом та на ліжку не свідчить про створення ОСОБА_1 належних умов проживання дитини, адже з них неможливо вставити де ці фото зроблені, що це за приміщення, на якій підставі там знаходиться дитина ( постійно чи тимчасово), як не можна встановити проміжок часу в якій дані фото виконані. Під час судового розгляду стороною позивача не надано суду документів, які підтвердили, що у позивачки на праві користування є житло за кордоном( чи то в оренді, чи надане як прихисток іноземною державою), наданий документ, який самостійно перекладений стороною позивачка, що міститься на а.с. 95 суд не бере до уваги як з огляду на те, що він не має апостилю компетентного органу держави, а тому не може вважатись належним та допустимим доказом, а також поданий вибірково та не є суцільним документом.

Надані стороною позивача документи, пов`язані із стягненням аліментів з відповідача та їх сплатою не є належним доказом, що становлять предмет доказування в межах пред`явленого позову.

У відповіді на відзив сторона позивача вказала, що зараз дитина ходить у дитячий садочок, відвідує лікарні з метою профілактичних обстежень, так як і в Україні з мамою, має всі щеплення, має свою облаштовану кімнату в квартирі, однак жодного доказу на підтвердження вказаних обставин суду не надала.

Отже, жоден з поданих доказів сторони позивача як кожен окремо, так і в цілому в сукупності не дають встановити суду об`єктивної картини з якої б можна було б встановити умови проживання дитини, які створені матір`ю за місцем їх мешкання, наявність на праві користування житла, наявність сталих соціальних зв`язків , відомостей про заклади , які відвідує дитина (гуртки, дошкільні заклади тощо) , психологічний стан дитини, дохід, позивачки, з урахуванням чого суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із позивачем ОСОБА_1 , так як позивачкою не доведені обставини, які б свідчили про створення нею належних умов для проживання дитини. Та обставина, що дитина на даний час живе з матір`ю не свідчить про наявність підстав для задоволення позову, адже суд має виходити перш за все з інтересів дитини та виходити з поданих доказів, які мають нести в собі певну інформацію щодо предмету доказування.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає, у зв`язку з чим у позові слід відмовити.

Судові витрати залишити за позивачкою

Керуючись, ст .13, 83, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чернігівської міської ради, служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини та способу участі у спілкуванні та вихованні - відмовити

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3

Відповідач: ОСОБА_2 АДРЕСА_3

Третя особа: Служба у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області місцезнаходження: 14027, м. Чернігів, вул. Шевченка, будинок, 48,

Третя особа : Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради , місцезнаходження: м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, буд. 19

Суддя Т.В.Костюкова