Справа № 161/1520/25 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/411/26 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Бугайова А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юбіджі Груп» про захист прав споживача, розірвання договору підряду та стягнення коштів за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 січня 2026 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2026 року

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Самолюка В. В. звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21 травня 2024 року вона погодила комерційну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Юбіджі Груп» про виготовлення меблів у належну їй на праві власності квартиру у ЖК «Гордість» та під час перебування за зареєстрованою адресою відповідача передала керівнику ТОВ «Юбіджі Груп» грошову суму у розмірі 200 000 грн як аванс на виготовлення меблів, оформлений квитанцією до прибуткового касового ордера № 21052 від 21 травня 2024 року. Станом на 23 січня 2025 року відповідач домовленості щодо встановлення меблів не виконав, у зв`язку з чим між ними виник конфлікт з приводу належного виконання умов договору.

Позивач зазначала, що на адвокатський запит від 09 січня 2025 року з вимогою надати завірену копію договору з усіма додатками, на підставі якого 21 травня 2024 року відповідачем відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 21052 отримано від неї суму у розмірі 200 000 грн з призначенням платежу «Аванс на виготовлення кухні. Договір-додатковий», ТОВ «Юбіджі Груп» будь-якої відповіді не надало.

Вважає, що її права як споживача послуг порушені, а тому вона має право відмовитися від договору про виконання робіт та вимагати відшкодування збитків відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд розірвати договір підряду на виготовлення меблів, укладений 21 травня 2024 року між нею та ТОВ «Юбіджі Груп», стягнути з відповідача на свою користь 200 000 грн сплаченого авансу та понесені по справі судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 січня 2026 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2026 року з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Юбіджі Груп» стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 .

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові у цій справі. Судом безпідставно взято до уваги акт виконаних робіт на виготовлення меблів квартири в ЖК «Гордість» від 03 червня 2024 року, згідно з яким ТОВ «Юбіджі Груп» поставило матеріали для меблів на суму 79 654 грн 20 коп., а також частково виконало роботи з монтажу меблів на суму 32 630 грн 50 коп., який позивачем ніколи не отримувався та не підписувався. Такий акт складений відповідачем виключно для суду і не підтверджений жодним доказом чи бухгалтерською документацією, за якою ТОВ «Юбіджі Груп» вживало будь-яких заходів щодо виконання своїх зобов`язань. Починаючи з 23 січня 2024 року рахунки відповідача були арештовані органом виконавчої служби (виконавче провадження № 73956409) і у подальшому кількість виконавчих проваджень тільки зростала (станом на 13 лютого 2026 року відкрито більше 20 виконавчих проваджень щодо відповідача). Про факт, що ТОВ «Юбіджі Груп» є банкрутом, передаючи готівкові кошти 21 травня 2024 року, позивач не знала, що призвело до тяжких наслідків для неї втрати грошових коштів та неможливості виконання договору. Судом також безпідставно взято до уваги показання свідків. Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які начебто були працівниками відповідача, не змогли вказати коли конкретно де та які меблі встановлювали, а також не підтвердили, що відповідні меблі встановлювались у квартирі саме позивача по справі. Водночас відсутність письмового договору має наслідки для доказування, а саме: договір між фізичною та юридичною особою мав бути укладений у письмовій формі (п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України); оскільки письмовий договір не підписаний, недотримання форми не тягне недійсність, але рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (ст. 218 ЦК України). Свідки відповідача мали підтвердити «виконання робіт та поставки матеріалів». Оскільки це стосується саме умов договору (обсяг, вартість), тому скаржник вважає, що суд не міг обґрунтовувати рішенням такими показаннями в силу прямої заборони закону. Відповідач не надав належних та допустимих доказів виконання договору на суму 200 000 грн. При цьому відповідач є юридичною особою, а доказом належного виконання ним робіт могли бути документи, які б підтверджували вчинення дій на виконання договору (оплата матеріалів, доставки), так само внесення готівкових коштів на рахунок підприємства, чого зроблено не було. Більше того, відповідач маючи заблоковані рахунки та відкриті виконавчі провадження, з 23 січня 2024 року фактично не міг здійснювати жодної діяльності та проводити оплати за зобов`язаннями. Відповідач не надав жодних письмових доказів вчинення дій на виконання умов договору підряду щодо виготовлення меблів, а подані ним докази не є належними та допустимими. Скаржник також вказував, що додаткове рішення, яким з позивача на користь ТОВ «Юбіджі Груп» стягнуто 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, підлягає скасуванню з огляду на положення ст. 141 ЦПК України, оскільки основне рішення суду є незаконним та необґрунтованим через порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 . Крім того, зважаючи на те, що рахунки відповідача були арештовані органом виконавчої служби, тому відповідач фактично не поніс і не міг понести жодних витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подав.

Позивач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Про причини неявки апеляційний суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності позивача згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки її неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до ТОВ «Юбіджі Груп» з метою отримання послуг по встановленню меблів квартири в ЖК «Гордість», що підтверджується комерційною пропозицією на загальну суму 297 000 грн 60 коп., з яких: 204 718 грн 60 коп. - вартість матеріалів; 92 282 грн 10 коп. - вартість робіт по встановленню та монтажу меблів. Комерційна пропозиція погоджена та підписана сторонами (а.с.4).

Позивач ОСОБА_2 підтвердила укладення договору на виготовлення меблів відповідно до комерційної пропозиції та сплатила аванс у розмірі 200 000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 21052 від 21 травня 2024 року, підстава «Аванс на виготовлення кухні. Договір-додатковий» (а.с.5).

Судом також встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором виконав частково.

Згідно з актом виконаних робіт на виготовлення меблів квартири в ЖК «Гордість» від 03 червня 2024 року, ТОВ «Юбіджі Груп» поставило матеріали для меблів на суму 79 654 грн 20 коп., а також частково виконало роботи з монтажу меблів на суму 32 630 грн 50 коп. (а.с.56).

Судом першої інстанції в якості свідка був допитаний ОСОБА_3 - працівник ТОВ «Юбіджі Груп», який у своїх показаннях зазначив, що був виконавцем замовлення ОСОБА_2 , а саме займався збиранням меблів у квартирі позивача, однак, замовника не влаштовував термін виконання робіт.

Свідок ОСОБА_4 , який також є працівником ТОВ «Юбіджі Груп», у своїх показаннях вказував, що у 2024 році завозив меблі на 3-тій поверх будинку ЖК «Гордість», номер квартири не пам`ятає.

Як вбачається з наданих відповідачем скріншотів переписки позивача із ТОВ «Юбіджі Груп», фото світлини свідчать про частково встановлені меблі в квартирі позивача.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 у своїх вимогах зазначала, що замовила у ТОВ «Юбіджі Груп» виконання робіт по встановленню меблів у її квартиру, однак, відповідач не виконав умови договору, не встановив меблі, які вона замовила, а тому такий договір підлягає розірванню, а сплачений нею аванс поверненню.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятись усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Спеціальними видами договору підряду є, зокрема, договір побутового підряду (статті 865-874 ЦК України).

Частиною 1 ст. 865 ЦК України передбачено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Договір підряду (побутового підряду) є складним зобов`язанням, оскільки включає як права, так і обов`язки кожної із його сторін (обов`язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, обов`язок замовника оплатити виконану роботу і право вимагати виконання обов`язку підрядником).

За правилами статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк, одностороння відмова від його виконання не допускається.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналізуючи ч. 5 ст. 653 ЦК України можна дійти висновку, що тільки при розірванні договору у зв`язку з істотним його порушенням однією зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

Згідно з ч. 2 ст. 846 ЦК України, якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі, яка переглядається, відмовляючи в позові ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами по справі 21 травня 2024 року був укладений договір побутового підряду в усній формі по виготовленню та встановленню меблів у квартирі позивача. Строки виконання договору сторонами не були обумовленні під час його укладення. Відповідач ТОВ «Юбіджі Груп» частково виконало умови договору, поставило матеріали для меблів на суму 79 654 грн 20 коп., а також частково виконало роботи з монтажу меблів на суму 32 630 грн 50 коп., а всього на загальну суму 112 284 грн 70 коп., що підтверджується актом виконаних робіт на виготовлення меблів квартири в ЖК «Гордість» від 03 червня 2024 року. Зазначений акт був вручений позивачу, вона з ним ознайомилася, проте його не підписала та повернула товариству. Вказану обставину представник позивача у суді апеляційної інстанції на заперечував.

Вищенаведене свідчить, що відповідач вчиняв дії щодо виконання умов договору в межах розумних строків, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи. Однак, в подальшому роботи підрядника були припинені, у зв`язку із відсутністю домовленості між сторонами щодо оплати іншої частини вартості матеріалів та робіт, визначених комерційною пропозицією, яка була погоджена позивачем.

Оскільки всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивач ОСОБА_2 не довела належними, достатніми та достовірними доказами обставин, які мають значення для справи і на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а саме порушення відповідачем конкретних умов договору, зокрема, порядку і строку виконання робіт з виготовлення меблів, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові у цій справі. В матеріалах справи також відсутні будь-які докази про наявність претензій позивача до відповідача щодо неналежного виконання умов договору та що нею був встановлений певний строк підряднику, який не був виконаний.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову в позові ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що відповідач не поставляв матеріали для меблів та не здійснював будь-яких робіт по їх монтажу у квартирі позивача, спростовуються актом виконаних робіт, наданим відповідачем, а також фото світлинами частково встановлених меблів у квартирі позивача. При цьому позивач не спростувала даних обставин та не надала доказів, що дані фото зроблені не у її квартирі.

Крім того, посилання представника позивача, що ТОВ «Юбіджі Груп» є банкрутом, а позивач передаючи готівкові кошти 21 травня 2024 року цього не знала, що призвело до тяжких наслідків для неї втрати грошових коштів та неможливості виконання договору, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки наявні у справі докази свідчать про часткове виконання відповідачем умов договору, що не може свідчити про настання для позивача тяжких наслідків. Більше того, позивач фактично оплатила лише аванс щодо виготовлення меблів та робіт по їх монтажу, проте решту коштів, яка визначена комерційною пропозицією та погоджена позивачем, не оплатила, що у подальшому власне мало наслідком припинення робіт підрядника.

Отже, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду, фактично зводяться до переоцінки доказів, а також власного тлумачення правових норм.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення суду та відсутність підстав для його скасування.

Крім того, оскільки в позові ОСОБА_2 відмовлено, суд першої інстанції урахувавши, що в матеріалах справи містяться докази понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, а також відсутність заперечень сторони позивача про їх неспівмірність, при ухваленні додаткового рішення обґрунтовано виходив з того, що реально понесені витрати відповідача на правничу допомогу адвоката в 6 000 грн є розумним розміром відшкодуванням таких витрат і співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України дійшов правильного висновку про стягнення їх у зазначеному розмірі з позивача на користь відповідача.

Доводи апеляційної скарги представника позивача не спростовують правильних висновків суду щодо визначеного розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації відповідачу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 січня 2026 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2026 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: