ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року

м. Харків

справа № 634/1186/25

провадження № 22-ц/818/2165/26

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Пилипчук Н.П., Маміної О.В.

сторони справи:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України»

боржник ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Сахновщинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2025 року у складі судді Зимовського О.С.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу станом на 31.10.2025 року у сумі 2062,80 грн та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Сахновщинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2025 року у задоволені заяви ТОВ «Газорозподільні мережі України» відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заяву про видачу судового наказу подано з порушенням правил підсудності, оскільки як вбачається із інформаційної довідки із Єдиного державного демографічного реєстру №2108371 від 09.12.2025 року ОСОБА_1 з 13.08.2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що не відноситься до територіальної юрисдикції Сахновщинського районного суду.

Не погодившись з ухвалою суду ТОВ «Газорозподільні мережі України» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при вирішені даної справи суд повинен був застосовувати виключну підсудність, що передбачає можливість пред`явлення вимоги лише за місцем знаходження нерухомого майна боржника.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Судові процедури повинні бути справедливими, тому суди мають гарантувати сторонам розгляд справ належним складом суду за встановленою підсудністю, не допускаючи порушення їх конституційних прав в доступі до правосуддя.

Згідно із частиною першою статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає удовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені ст.163 ЦПК України, а саме, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Відповідно до ст.162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що з відповіді №2108371 від 09.12.2025 року ОСОБА_1 з 13.08.2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . яка не відноситься до територіальної юрисдикції Сахновщинського районного суду (а.с.17).

Системний аналіз змісту ст. 162 ЦПК України надає підстави для висновку, що ця стаття не визначає підсудність (територіальну юрисдикцію) заяв, поданих в порядку наказного провадження, а відсилає до загальних правил, встановлених цим Кодексом, а саме статтями 27 - 30 ЦПК України (загальна, альтернативна та виключна підсудність).

За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Колегія судів зазначає що при вирішені спорів щодо стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підступність. Оскільки правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Такі висновки викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №638/1988/17 також зазначено, що позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Відповідно до заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу, ОСОБА_1 є споживачем вказаних послуг, які надаються Товариством до домоволодіння яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5)

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав житловий будинок власником якого є ОСОБА_1 розташований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.9)

Враховуючи вище викладене у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для відмови у видачі судового наказу.

Тому ухвалу Люботинського міського суду м. Харкова від 17 грудня 2025 року не можна вважати законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» задовольнити.

Ухвалу Сахновщинського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук