ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/1700/25

Провадження № 22-ц/820/248/26

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Заворотна А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 листопада 2025 року (суддя Карплюк О. І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що з 26 січня 1991 року по 08 вересня 2023 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За час перебування у шлюбі за спільні кошти набули у власність квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер :01:010:0013, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 . Після розірвання шлюбу спільним майном користується лише відповідачка, здає його в оренду та одноосібно отримує дохід. ОСОБА_2 через органи ЦНАП скасувала реєстрацію місця його проживання у квартирі АДРЕСА_2 , де він був зареєстрований з 1998 року. Згоди щодо поділу майна не досягли.

Тому позивач просив здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши йому в приватну власність квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 91 кв. м, житловою площею 58,3 кв. м, нежитлове приміщення № 10 площею 3,5 кв. м., що знаходиться за цією ж адресою. Залишити у власності ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 66,3 кв. м, житловою площею 34,2 кв. м, земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:010:0013, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 листопада 2025 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вважає, що електронні довідки, сформовані за допомогою державного порталу електронних послуг, який створений та обслуговується Фондом державного майна, є належними доказами на підтвердження вартості майна. Відповідачка не заперечувала вартість майна, яке є предметом поділу. Вважає розгляд справи формальним.

ОСОБА_2 не погоджуючись з мотивувальною частиною рішення суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на обставини придбання подружжям у шлюбі 13 листопада 2018 року квартири АДРЕСА_6 і нежитлового приміщення АДРЕСА_5 . Вважає такий висновок суду помилковим. Він може створити неправомірну преюдицію, зокрема в справі № 686/18297/25. Суд допустив помилку щодо зазначення дати набуття вказаного майна, оскільки фактичною датою набуття майнових прав на квартиру АДРЕСА_6 і нежитлове приміщення АДРЕСА_5 є 2017 рік, що підтверджується договорами пайової участі в будівництві від 24 липня 2017 року, квитанціями про оплату від 25 липня 2017 року та 02 листопада 2017 року, повним внесенням коштів у 2017 році. 13 листопада 2018 року це дата державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Квартира, нежитлове приміщення, придбані у 2017 році, та приватизована земельна ділянка є її особистою приватною власністю. Подружні відносини з позивачем припинили в середині 2011 року і не вели спільне господарство. ОСОБА_1 не проживав в Україні та не брав участь у придбанні квартири АДРЕСА_6 , нежитлового приміщення АДРЕСА_5 .

У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені згідно з вимогами ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга відповідачки не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установлено, що сторони з 26 січня 1991 року по 08 вересня 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі та набули у власність нерухоме майно.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 389604035 від 05 серпня 2024 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нерухоме майно: квартира АДРЕСА_5 загальною площею 91 кв. м, житловою площею 58,3 кв. м, дата державної реєстрації 13 листопада 2018 року, підстава довідка ОК «ЖБК «Затишок на проспекті» № 64/07/11 від 07 листопада 2018 року; нежитлове приміщення № 10, що знаходиться по АДРЕСА_7 , площею 3,5 кв. м, дата державної реєстрації 13 листопада 2018 року, підстава довідка ОК «ЖБК «Затишок на проспекті» № 75/07/11 від 07 листопада 2018 року; квартира АДРЕСА_3 загальною площею 66,3 кв. м, житловою площею 34,2 кв.м, дата державної реєстрації 30 червня 2006 року, підстава свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 30 червня 2006 року; земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:010:0013, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , дата державної реєстрації 30 червня 2021 року, підстава рішення тридцять шостої чергової сесії сьомого скликання Городоцької міської ради від 23 жовтня 2020 року.

Згідно з повідомленням Хмельницького бюро технічної інвентаризації № 750506 від 27 грудня 2024 року на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 998 року на ім`я відповідачки 27 жовтня 2004 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до наданих позивачем довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 14 січня 2025 року, отриманих через портал Фонду державного майна України, оціночна вартість земельної ділянки кадастровий номер :01:010:0013, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , складає 286941,46 грн; квартири АДРЕСА_5 - 2898635,67 грн; нежитлового приміщення АДРЕСА_5 - 10639,78 грн; квартири АДРЕСА_3 - 3068651,16 грн; квартири АДРЕСА_2 - 1342384,10 грн.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову в позові суд мотивував тим, що земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідачки, оскільки набута нею в порядку безоплатної приватизації на підставі рішення сесії Городоцької міської ради від 23 жовтня 2020 року. Поділ іншого майна неможливо провести за відсутності належних доказів про його оцінку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про належність земельної ділянки на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 і відсутність правових підстав для її поділу.

На підставі пункту 5 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з рішенням сесії Городоцької міської ради Хмельницької області № 12 від 23 жовтня 2020 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) кадастровий номер :01:010:0013 у АДРЕСА_4 . Передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 2500 кв. м, у тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 2500 кв. м (кадастровий номер :01:010:0013), яка розташована в АДРЕСА_4 з подальшою її реєстрацією в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, висновок суду про відмову в позові про поділ квартир, нежитлового приміщення апеляційний суд вважає помилковим. Суд фактично усунувся від вирішення спору в цій частині вимог.

В силу статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частини 2 і 3 статті 372 ЦК України).

За загальним правилом усе майно, яке набуто подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Для визнання спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норми чинного законодавства визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Водночас, указана презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до пункту 22 цієї постанови поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Належність сторонам на праві спільної сумісної власності квартир по АДРЕСА_8 та по АДРЕСА_9 відповідачка не заперечувала.

ОСОБА_2 , заперечуючи належність квартири і нежитлового приміщення по АДРЕСА_7 до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, не надала належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження обставин придбання нею цього нерухомого майна за особисті кошти, надані матір`ю кошти та кошти, отримані в борг від подруг без укладення договору позики.

Проживання позивача за межами України не виключає можливість набуття подружжям у власність майна.

Отримання позики на придбання квартири не підтверджено допустимими доказами.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин припинення сторонами подружніх відносин.

Згідно з частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про необхідність виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання на обставини придбання подружжям у шлюбі квартири АДРЕСА_6 і нежитлового приміщення АДРЕСА_5 .

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі.

Отже, квартири і нежитлове приміщення придбані сторонами у період шлюбу, презумпцію спільності права власності подружжя на майно відповідачка не спростувала, а відтак це майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини у разі його поділу є рівними.

З огляду на викладене заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність правових підстав для поділу квартир і нежитлового приміщення.

На підтвердження вартості майна позивач надав електронні довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості, сформовані Фондом державного майна України відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом Фонду державного майна України 17 травня 2018 року № 658 (у редакції наказу Фонду державного майна України від 12 січня 2021 року № 24) і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 2018 року за № 677/32129.

Відповідачка не спростувала зазначену вартість майна.

За змістом вказаних довідок загальна вартість квартир і нежитлового приміщення складає 7320310,71 грн. Отже, вартість частки кожного із подружжя складає 3660155,36 грн.

Враховуючи те, що предметом поділу є три квартири у м. Хмельницькому, апеляційний суд вважає за можливе провести їх поділ в натурі і виділити у приватну власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 вартістю 3068651,16 грн, у приватну власність ОСОБА_2 - квартиру АДРЕСА_5 вартістю 2898635,67 грн, нежитлове приміщення АДРЕСА_6 у цьому ж будинку вартістю 10639,78 грн, квартиру АДРЕСА_2 вартістю 1342384,10 грн, а всього майна на суму 4251659,55 грн.

При визначенні саме такого варіанту поділу нерухомого майна суд враховує те, що позивач фактично в Україні не проживає, відповідачка зареєстрована і проживає в квартирі АДРЕСА_5 . В цьому ж будинку знаходиться нежитлове приміщення, яким вона користується. ОСОБА_4 вказувала у відзиві на позовну заяву, що під час приїзду в Україну позивач проживав у квартирі по АДРЕСА_9 .

При цьому колегія суддів враховує те, що позивач не заперечував проти виділення відповідачці двох квартир, а ОСОБА_2 не вказує на неможливість сплати грошової компенсації вартості частки в нерухомому майні і не вказує про те, що така сплата буде для неї надмірним тягарем.

За наявності вимоги про поділ майна подружжя обрання судом при вирішенні спору варіанту його поділу відмінного від того, про який просив позивач, не може розцінюватися як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки відповідно до частини 1 статті 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір вирішується судом.

Різницю у вартості частки у спільному сумісному нерухомому майні подружжя в сумі 591504,19 грн (4251659,55 грн - 3660155,36 грн) необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 є особою з інвалідність на підставі частин 1 і 6 статті 141 ЦПК України документально підтверджені витрати ОСОБА_1 по оплаті судового збору за подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог (92,23%) потрібно компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, в сумі 35467,59 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 листопада 2025 року в частині відмови в позові про поділ квартир і нежитлового приміщення скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши у приватну власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 вартістю 3068651,16 грн (три мільйона шістдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят одна грн 16 коп.) та виділивши у приватну власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5 вартістю 2898635,67 грн (два мільйона вісімсот дев`яносто вісім тисяч шістсот тридцять п`ять грн 67 коп.), нежитлове приміщення № 10, що знаходиться по АДРЕСА_7 вартістю 10639,78 грн (десять тисяч шістсот тридцять дев`ять грн 78 коп.), квартиру АДРЕСА_2 вартістю 1342384,10 грн (один мільйон триста сорок дві тисячі триста вісімдесят чотири грн 10 коп.), а всього майна відповідачці на суму 4251659,55 грн (чотири мільйона двісті п`ятдесят одна тисяча шістсот п`ятдесят дев`ять грн 55 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію різниці у вартості часток у сумі 591504,19 грн (п`ятсот дев`яносто одна тисяча п`ятсот чотири грн 19 коп.).

Рішення суду в частині відмови в позові про поділ земельної ділянки залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати по оплаті судового збору в сумі 35467,59 грн (тридцять п`ять тисяч чотириста шістдесят сім грн 59 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 березня 2026 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта