ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3080/26 Справа № 187/242/24 Суддя у 1-й інстанції - Бабічева Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України, Слобожанська окружна прокуратура, Дніпропетровська обласна прокуратура,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла із цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025року, головуючий у суді першої інстанції Бабічева Л.П.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024року ОСОБА_1 подав в суд позов проти Відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, Слобожанської окружної прокуратури, Дніпропетровської обласної прокуратури з вимогою про стягнення з Державного бюджету України на його користь моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00грн та матеріальної шкоди у розмірі 400 000,00грн.

Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що 18 січня 2021року він на автомобілі Ford Transit потрапив в ДТП. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження №0000023, яке знаходилось в провадженні слідчого ВП №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області Коваленко В.П., а потім було передано до слідчого управління Дніпропетровської області.

Вказував, що слідчий Коваленко В.П. при передачі матеріалів до слідчого відділення не отримав і не долучив до матеріалів кримінального провадження №0000023 акт медичного освідування, виданого КПП "КМР" 1-ша міська лікарня м.Кам`янське", щодо водія ОСОБА_2 , у аналізах якого було виявлено наркотичний засіб.

Та 19 травня 2021року позивач звернувся із заявою до ВП №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області про визнання його потерпілим за фактом вищевказаного ДТП. Його заява була внесена до ЄРДР за №0000091, про що було надано Витяг із датою реєстрації 19 травня 2021року.

Вказував, що велика кількість його клопотань у кримінальному провадженню слідчим та процесуальними керівниками залишились поза увагою, його права порушувались. Він докладав багато фізичних зусиль, які вплинули на його емоційний стан та погіршення стану здоров`я, щоб відновити свої права в суді по проведенню досудового слідства за 3 роки, в тому числі і скасування незаконної постанови про закриття кримінального провадження.

Через неправомірні дії слідчих та процесуальних керівників він витратив багато коштів в розмірі 400 000,00грн., які складаються з витрат на пальне та послуги адвоката.

Посилався на те, що три роки порушувалися його права, як потерпілого у кримінальному провадженню за ст. 286 ч. 1, ст. 384 ч.1 КК України, чим йому завдана значна моральна та матеріальна шкода. Розслідування цього кримінального провадження слідчими та прокурорами фактично не проводилося, а умисно затягувалося. Були грубо порушені його права як потерпілого. Через недотримання розумних строків та порушення прав, він був вимушений звертатися зі скаргами до вищестоящих прокурорів та до судів.

У зв`язку з неефективністю і невиправданою тривалістю кримінального провадження, що потягло його закриття, відсутністю будь-яких результатів у досудовому розслідуванні, необхідністю тривалий час звертатися до правоохоронних органів із клопотаннями, заявами, скаргами, через формальне реагування на його законні звернення, погіршився його емоційний стан, з`явилася надмірна дратівливість, погіршився сон, що негативно впливає на його життя, як особи з другою групою інвалідності.

Позивач посилався на неефективність і невиправдану тривалість розслідування кримінального провадження №0000091, у якому він визнаний потерпілим, чим йому було заподіяно моральну та матеріальну шкоду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2025року замінено відповідача - Відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області на правонаступника - Відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області /т. 5 а.с.131-132/.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач не довів достатніми та допустимими доказами факту заподіяння йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між діями та рішеннями посадових осіб органів досудового розслідування та настанням шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

12 грудня 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025року.

В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про задоволення його позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на чисельну судову практику в аналогічних справах, де було встановлено наявність підстав для стягнення на користь особи відшкодування моральної шкоди.

Вказував, що основною підставою його позову є невиправдана тривалість досудового слідства, що призвела до його моральних страждань.

Наголошував на тому, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження понесення ним майнової шкоди, яка складається з витрат на бензин та правову допомогу адвоката.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзивах на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Дніпропетровська обласна прокуратура заперечили проти апеляційної скарги, заявляли, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору, доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 січня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2026рокусправу призначено до судового розгляду на 17 лютого 2026року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

18 січня 2021року Петриківським ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості до ЄРДР за №0000023 з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 286 КК України за фактом того, що 18 січня 2021року близько 08:00 год по вул. Шкільній в с. Мала Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області (автодорога С-044204), у напрямку з смт. Петриківка в сторону с. Хутірське Петриківського району Дніпропетровської області, рухався автомобіль «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який поблизу містка через р. Чаплинка, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Део Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого пасажир автомобіля «Део Ланос» ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді різаної рани шиї, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань /т.2 а.с.205-206/.

01 квітня 2021року позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України /т.1 а.с.12-14/.

27 квітня 2021року обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 було направлено для розгляду до суду, на теперішній час проводиться розгляд зазначеного кримінального провадження у суді, що підтверджується довідкою слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП в Дніпропетровській області Башловки О. у кримінальному провадженню №0000023 за ч. 2 ст. 286 КК України /т.1 а.с.221-223/.

26 квітня 2021року позивач ОСОБА_1 звернувся до Кам`янського районного управління поліції із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, в якій просив вжити заходів щодо ОСОБА_4 , який 18 січня 2021рокув с. Мала Петриківка на мосту через р.Чаплинка здійснив наїзд на автомобіль під його керуванням «Форд транзит», в результаті чого йому були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, що підтверджується протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію /т.4 а.с.129/.

19 травня 2021року відомості по даному факту були внесені ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області до ЄРДР за №0000091 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України /т.4 а.с.140/.

28 липня 2021року слідчим СВ ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000091 від 19 травня 2021року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ч.1 ст.284 КПК України /т.4 а.с.148/.

13 вересня 2021року заступником керівника Слобожанської окружної прокуратури винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 28 липня 2021року, матеріали кримінального провадження №0000091 направлені до СВ ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області для подальшої організації досудового розслідування /т.4 а.с.152/.

27 вересня 2021року старшим слідчим СВ ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні №0000091 від 19 травня 2021року /т.3 а.с.42-43/.

Ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021року постанову старшого слідчого СВ ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні №0000091 від 19 травня 2021року скасовано з тих підстав, що постанова слідчого є передчасною на даному етапі досудового розслідування /т.3 а.с.56-58/.

Постановою старшого слідчого СВ ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 22 жовтня 2021року ОСОБА_1 залучено до кримінального провадження за №0000091 від 19 травня 2021року як потерпілого /т.3 а.с.59/.

02 грудня 2021року до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 були внесені відомості з правовою кваліфікацією ч. 1 ст.384 КК України, за фактом надання неправдивих відомостей під час досудового розслідування кримінального провадження за фактом ДТП, що мала місце 18 січня 2021року /т.4 а.с.122-123/.

07 грудня 2021року ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області у задоволенні скарги адвоката Богемської С.О. в інтересах потерпілого ОСОБА_1 на рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій відмовлено /т.3 а.с.137-139/.

04 січня 2022року ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області у задоволенні скарги адвоката Богемської С.О. в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Слобожанської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відмовлено /т.3 а.с.134/.

17 січня 2022року ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області у задоволенні клопотання представника потерпілого адвоката Богемської С.О. в інтересах потерпілого ОСОБА_1 про надання тимчасового доступу до речей по кримінальному провадженню №0000091 відмовлено /т.3 а.с.150-152/.

24 січня 2022року ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області у задоволенні клопотання представника потерпілого адвоката Богемської С.О. в інтересах потерпілого ОСОБА_1 про надання тимчасового доступу до медичних документів у кримінальному провадженню №0000091 відмовлено /т.3 а.с.140/.

18 жовтня 2022 року старшим слідчим СВ ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000091 від 19 травня 2021року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та ч.1 ст.384 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України /т.4 а.с.3-5/.

06 лютого 2024року ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області було поновлено строк на звернення зі скаргою до слідчого судді, вказану постанову старшого слідчого СВ ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 18 жовтня 2022року про закриття кримінального провадження №0000091 від 19 травня 2021року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та ч.1 ст.384 КК України, скасовано, а матеріали кримінального провадження №0000091 повернуто до СВ ВП №10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровської області для подальшої організації досудового розслідування /т.4 а.с.60-62/. У постанові зазначено, що оскаржувана постанова слідчого про закриття кримінального провадження є передчасною без дослідження усіх обставин і без проведення у повному обсязі всіх необхідних слідчих дій, зокрема, викладених у заявах про злочин, вказівках прокурора. Даною постановою не встановлено неналежного виконання слідчим своїх обов`язків.

На даний час у кримінальному провадженню №0000091 триває досудове розслідування, що підтверджується довідкою слідчого СВ ВП №10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровської області Кишені Д. /т.1 а.с.224-225/.

08 квітня 2024року ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області у задоволенні скарги ОСОБА_5 , яка діє в інтересах потерпілого ОСОБА_1 , на дії слідчого в порядку ст.303 ч.7 КПК України в кримінальному провадженні №0000091 відмовлено /т.4 а.с.103-105/.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав відсутності судових рішень, у яких встановлено порушення органом досудового розслідування розумних строків у кримінальному провадженні.

Суд виснував, що оскарження позивачем процесуальних рішень посадових осіб органу досудового розслідування є реалізацією його права на судовий контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства, що не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Сам по собі факт скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим та постанови про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого, прокурора і такий факт не свідчить про заподіяння майнової та моральної шкоди позивачу, а також про причинний зв`язок із заподіяною майновою та моральною шкодою.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді справи у суді та такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, а заявляючи вимогу про стягнення витрат на пальне, позивач не надав суду жодного належного доказу на підтвердження понесення ним таких витрат, яким би підтверджувалось понесення таких витрат саме у зв`язку з участю позивача у кримінальному провадженні.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами /статті 1173, 1174 цього Кодексу/.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Звертаючись до суду з апеляційної скаргою, ОСОБА_1 зазначав, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що основною підставою його позову є невиправдана тривалість досудового слідства, що призвела до його моральних страждань, проте такі доводи скарги є безпідставними, оскільки відсутні судові рішення, у яких встановлено порушення органом досудового розслідування розумних строків у кримінальному провадженню.

Розумність строків згідно зі статтею 7 КПК України належить до загальних засад кримінального провадження.

У статті 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Оскарження позивачем процесуальних рішень посадових осіб органу досудового розслідування є реалізацією його права на судовий контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства, що не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Ухвалами слідчих суддів права та інтереси позивача були поновлені, досудове розслідування у справі триває, заразом позивач не довів не тільки протиправність поведінки відповідачів, а й наявність самої моральної та матеріальної шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.

Та сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020року у справі № 337/3375/17 (провадження № 61-11586св19).

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на те, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження понесення ним майнової шкоди, яка складається з витрат на бензин та правову допомогу адвоката не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки пояснення правової природи витрат на правничу допомогу зазначено судом першої інстанції у своєму рішенні.

Водночас апеляційний суд наголошує, що позивачем дійсно не надано суду жодного належного доказу на підтвердження понесення ним витрат на пальне, що було б пов`язане з участю у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тож встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів достатніми та допустимими доказами факту заподіяння йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між вказаними вище діями та рішеннями посадових осіб органів досудового розслідування та настанням шкоди.

У справі відсутні підстави для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідачів у вигляді відшкодування шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2026року.

Судді: