ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року

м. Київ

справа № 296/2109/23

провадження № 61-359св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шмат Руслан Петрович,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня

2024 року у складі судді Анциборенко Н. М. та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Борисюка Р. М., додаткову постанову цього ж суду від 19 грудня 2024 року у складі колегії суддів:Трояновської Г. С., Борисюка Р. М., Павицької Т. М.,

у цивільній справі

за позовом ОСОБА_2 (далі - позивачка)

до

відповідачів ОСОБА_1 (далі - відповідач)

про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

ухвалив постанову про таке:

I. Вступ

1. 08 березня 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

2. Відповідач заперечував проти задоволення позову.

3. Суд першої інстанції позов задовольнив. Апеляційний суд погодився з позицією суду першої інстанції.

4. Відповідачоскаржив судові рішення в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказав те, що суди не врахували висновків, викладених у постановах Верховного Суду, перелік яких навів у касаційній скарзі.

5. Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК),

у зв`язку з чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.

ІІ. Короткий зміст позовних вимог

6. Позов обґрунтований так:

- 15 жовтня 2016 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який було розірвано рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2022 року;

- під час перебування сторін у шлюбі у них народилася дочка

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- за час шлюбу сторони набули у власність нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка була придбана за спільні кошти подружжя у тітки позивачки;

- право власності на майно було зареєстровано за ОСОБА_1 , що став лише титульним його власником, що підтверджується договором

купівлі - продажу квартири від 04 березня 2020 року;

- позивачка зазначила, що квартира складається з 2 (двох) житлових кімнат та службових приміщень загальною площею 51.60 кв. м, у тому числі житловою - 30, 90 кв. м, що підтверджується, у тому числі і копією технічного паспорта на квартиру;

- після розлучення від представника відповідача на адресу позивачки надійшла заява-повідомлення про укладення договору про поділ майна подружжя, згідно якої останній пропонує здійснити поділ спільної квартири, однак, беручи до уваги, що це неподільна річ, не надає варіантів поділу;

- посилаючись на те, що спірна двокімнатна квартира є спільною сумісною власністю подружжя (сторін даного спору) і не може бути поділена

в натурі із збереженням функціонального призначення кожної виділеної частки як самостійної квартири, також неможливе спільне використання цієї квартири у разі ухвалення судом рішення щодо поділу даної квартири

по 1/2 частині кожному, оскільки це порушує конституційні права осіб на недоторканність приватного життя, просила задовольнити позовні вимоги.

7. Враховуючи викладене, позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- припинити право спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та виділити вказане майно у власність ОСОБА_1 ;

- стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 замість її

1/2 частки у праві спільної сумісної власності на спірне майно грошову компенсацію у розмірі 50% ринкової вартості двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , згідно висновків судової оціночної експертизи;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

ІII. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

8. РішеннямКорольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2024 року позов задоволено.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 на спірну квартиру, та виділено вказане майно у власність ОСОБА_1 .

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 замість її 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на спірне майно грошову компенсацію у розмірі 697 900 грн, що становить 50 % ринкової вартості двокімнатної спірної квартири, згідно висновку комісійної судової оціночно - будівельної експертизи.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати.

9. Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з такого:

- набуття майна за час шлюбу є підставою для виникнення у подружжя права спільної сумісної власності на це майно. У разі коли презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, не спростовано, за відсутності належних доказів того, що майно набуте за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними;

- неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення;

- співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності;

- якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки;

- право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання;

- вимогу про визнання за відповідачем права власності на квартиру і стягнення на користь позивача відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на квартиру;

- суд не погодився з доводами відповідача про те, що виплата грошової компенсації позивачу буде для нього надмірним тягарем, оскільки згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільно враховуючи, що позивачка погодилася отримати від відповідача матеріальну компенсацію за належну їй частку нерухомого майна, тому суд виснував, що спірна квартира підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення відповідачу спірного нерухомого майна з визнанням за ним права власності на це нерухоме майно із стягненням

з відповідача на користь позивачки 1/2 частини вартості такого майна;

- врегулювання конфлікту щодо користування та розпорядження квартирою, судовим рішенням про стягнення з відповідача компенсації збалансує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі;

- після одержання позивачкою від відповідача грошової компенсації право власності на 1/2 частку вищезазначеного нерухомого майна має перейти до відповідача.

IV. Короткий зміст судових рішень апеляційної інстанції

10. Постановою Житомирського апеляційного суду від 21 листопада

2024 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

11. Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін апеляційний суд виходив з такого:

- найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту;

- доводи відповідача про те, що реалізація квартири через органи виконавчої служби призведе до додаткових витрат відповідача і зменшить його платоспроможність не були враховані апеляційним судом, оскільки відповідач не позбавлений права, у випадку такої необхідності, самостійно реалізувати квартиру та провести розрахунки з позивачем;

- апеляційним судом взято до уваги те, що на час розгляду справи доказів про неплатоспроможність відповідача матеріали справи не містять;

- згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачці, право власності якої на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою;

- підстави для здійснення поділу майна в іншому порядку апеляційним судом не встановлені.

12. Додатковою постановою Житомирського апеляційного суду

від 19 грудня 2024 року стягнено з відповідача витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

V. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

13. У касаційній скарзі відповідач просить оскаржувані судові рішення скасувати повністю, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

14. Касаційна скарга мотивована таким:

- суди при ухвалені оскаржуваних рішень не врахували висновків Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 і Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц;

- Верховний Суд України у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 вказав, що при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом, чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі, чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування, чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар;

- судами не здобуто доказів, а позивачкою не доведено, що спірна квартира є неподільною річчю та чи дійсно є неможливим виділ належної позивачці частки в натурі. Аналогічний висновок зроблено у пункті 54.2 та пункті 62 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20;

- Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю;

- судами не встановлено, а позивачкою не доведено, що спірна двокімнатна квартира не може бути виділена в натурі з тих підстав, що збереження функціонального призначення кожної виділеної частки

є неможливим, а також спільне використання даною квартирою у разі поділу по частині кожному не можливе.

VІ. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

15. 15 травня 2025 року позивачка подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому навела такі мотиви для відмови у її задоволенні:

- у судів були відсутні підстави враховувати висновки суду касаційної інстанції, викладені у постановах від 13 січня 2016 року у справі №6-2925цс15 та

від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц, на що посилається представник відповідача у своїй касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень;

- з огляду на обраний позивачкою спосіб захисту своїх майнових прав, у судів не виникло обов`язку встановити, чи дійсно є неможливим виділ належної позивачці частки в натурі та чи користується спільним майном інші співвласники, зокрема, відповідач по справі;

- суди дійшли правильного висновку про те, що факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачці сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати;

- згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачці, право власності якої на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою;

- встановлення тієї обставини на скільки спірна квартира важлива для позивачки, не було предметом доказування у судах попередніх інстанцій, адже ОСОБА_2 не заявляла позовних вимог про виділення їй у натурі частини спірної квартири чи встановлення порядку користування спірним майном, тобто не претендувала на володіння та користування квартирою після вирішення питання розподілу спільної сумісної власності.

VІI. Рух справи в суді касаційної інстанції

16. 08 січня 2025 року представник відповідача звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на судові рішення.

17. Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху.

18. Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження.

19. 13 травня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

20. Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

VІII. Фактичні обставини, встановлені судами

21. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 15 жовтня 2016 року Брусилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 39 (т.1 а.с.21).

22. Сторони у справі мають малолітню дитину ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 15 серпня 2018 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (т.1 а.с.25).

23. Відповідно до копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого 10 лютого 1994 року, ОСОБА_5 є власником квартири. Загальна площа квартири становить 51, 6 кв. м., житлова площа становить 30, 9 кв. м, підсобна становить

20, 7 кв.м (т.1 а.с.31-32).

24. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 04 березня

2020 року ОСОБА_6 передає у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язується прийняти зазначену квартиру, сплативши за неї ціну відповідно до умов цього договору.

25. Згідно з пунктом 1.3. Договору договір посвідчується за згодою дружини покупця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про що подано відповідну заяву, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т. О. (т.1 а.с.26-29).

26. Судовим наказом Червоноармійського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2022 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 аліменти на малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), починаючи з 11 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с.24).

27. Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області

від 12 вересня 2022 року шлюб, укладений 15 жовтня 2016 року між

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано (т.1 а.с. 22-23).

28. Як вбачається з заяви-повідомлення про укладення договору про поділ майна подружжя від 05 жовтня 2022 року ОСОБА_1 пропонує ОСОБА_2 у зручний час та спосіб спільно звернутися до будь-якого приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу /Житомирської державної нотаріальної контори для укладення договору про поділ квартири

АДРЕСА_1 (т.1 а.с.33).

29. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної судової оціночно-будівельної експертизи від 09 жовтня 2023 року № 631/10-2023 вбачається, що дійсна (ринкова) вартість квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51, 6 кв. м, станом та в цінах на дату проведення дослідження становить 1 395 800 грн (т.1 а.с.96-118).

ІХ. Позиція Верховного Суду

30. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 5), Верховний Суд зазначає таке.

Характер правовідносин

31. Цей спір виник між колишнім подружжям щодо поділу квартири

(див. пункти 6-7).

32. Позивачка заявила такі вимоги (див. пункт 7):

- припинити право спільної сумісної власності колишнього подружжя на спірну квартиру та виділити вказане майно у власність відповідача;

- стягнути із відповідача на користь позивачки замість її 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на спірне майно грошову компенсацію у розмірі 50% ринкової вартості спірної квартири.

Загальні принципи щодо поділу майна подружжя

33. Верховний Суд звертає увагу, що Главою 8 Сімейного кодексу України (далі - СК) врегульований правовий режим права спільної сумісної власності подружжя.

34. Так, основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК).

35. Тобто статтею 60 СК встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц).

36. Далі Верховний Суд наголошує, що статтями 69-71 СК подружжю гарантовано право на поділ, способи та порядок поділу спільного майна подружжя.

37. Так, згідно зі статтями 69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

38. А відповідно до частини першої статті 71 СК майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

39. У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

40. При вирішенні спору про поділ майна суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя, і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу (див. постанову Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20).

41. Таким чином поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК), або ж реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)).

Застосування вказаних принципів у цій справі

І. Щодо вимоги про припинення права спільної сумісної власності

42. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

43. Так, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

44. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19).

45. Далі Верховний Суд підкреслює, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 52).

46. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові (пункт 40)

від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 виснувала, що окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту.

47. Таким чином у задоволенні позовної вимоги проприпинення права спільної сумісної власності належало відмовити з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту прав в цій частині.

48. У зв`язку із чим оскаржувані судові рішення в цій частині необхідно скасувати, ухваливши нове рішення в цій частині про відмову в позові.

ІІ. Щодо вимог про виділення спірного майна у власність відповідача та стягнення грошової компенсації

49. Майно колишнього подружжя може бути поділене між ними різними способами (див. пункти 36-41).

50. У цій справі ставиться питання про виділення спірного майна у власність відповідача та стягнення із нього грошової компенсації (див. пункти 7, 32).

51. Верховний Суд враховує, що згідно зі статтею 364 ЦК, яка має назву «Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності», право на отримання одним зі співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки від інших співвласників визначено саме за умови неможливості виділу її в натурі.

52. Приписи статті 364 ЦК хоч і визначають можливість отримання одним зі співвласників такої компенсації, проте не встановлюють умов чи обставин, за яких стягнення такої компенсації можливе в судовому порядку за умови відсутності згоди інших співвласників.

53. Водночас у статті 365 ЦК визначено по суті зворотній механізм, а саме припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників: право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

54. Отже, і стаття 364, і стаття 365 ЦК визначили механізми припинення для одного чи декількох співвласників частки у праві на об`єкт спільної сумісної власності, і такий механізм залежить від правового результату, якого хоче досягнути співвласник, який ініціює вирішення спору.

55. Аналіз наведених приписів ЦК дає підстави для висновку, що як механізм, визначений статтею 365 ЦК, для якого законодавець визначив умови застосування, так і механізм, встановлений статтею 364 ЦК, з урахуванням урегульованих у пункті 6 статті 3 ЦК засад справедливості, добросовісності та розумності, повинен враховувати певні критерії, які спонукають суд під час вирішення спорів, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, враховувати баланс інтересів сторін.

56. У спірних правовідносинах підлягають застосуванню висновки Великої Палати Верховного Суду наведені у постанові від 10 грудня 2025 року у справі № 466/2128/23.

57. Так, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час вирішення спорів за вимогою одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні, яким є житло, шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, підлягає врахуванню майновий стан відповідача (відповідачів), а саме можливість сплатити компенсації вартості частки, право позивача на яку припиняється та передається відповідачу (відповідачам), та чи не призведе виконання відповідного рішення про стягнення компенсації до звернення стягнення на ту частку, право на яку передано іншим співвласникам відповідним судовим рішенням (пункт 76).

Присудження компенсації на користь одного співвласника вартості його частки з інших співвласників за умови неможливості виділу її у натурі з неподільної речі не може відбуватися, якщо виконання такого рішення призведе до звернення стягнення на цю ж річ, яка є єдиним житлом (пункт 77).

58. Таким чином, встановлення обставин, які стосуються можливості сплатити компенсацію вартості частки та втрати єдиного житла, впливає на правильність вирішення спору, такі аргументи були одним із ключових доводів відповідача.

59. Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, в порушення вимог статті 367 ЦПК вказані обставини не перевірив і відповідних висновків не зробив, у зв`язку з чим постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині вимог про виділення спірного майна у власність відповідача та стягнення грошової компенсації.

60. Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК.

61. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК).

Щодо додаткової постанови апеляційного суду

62. Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18)).

63. З урахуванням того, що постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, то додаткову постанову Житомирського апеляційного суду

від 19 грудня 2024 року теж слід скасувати.

X. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

64. Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення частково ухвалені з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

65. Оскаржувані судові рішення в частині вирішення вимоги про припинення права спільної сумісної власностінеобхідно скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в позові, що відповідатиме статті 412 ЦПК.

66. Постанову апеляційного суду в частині вимог про виділення спірного майна у власність відповідача та стягнення грошової компенсації слід скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, що відповідатиме статті 411 ЦПК.

67. Додаткову постанову Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2024 рокунеобхідно скасувати.

68. Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

69. Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, касаційний суд не здійснює розподіл судових витрат.

В такому випадку розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Із цих підстав,

керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шмат Руслан Петрович, задовольнити частково.

2. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 листопада 2024 року в частині позовних вимог про припинення права спільної сумісної власності скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову в позові в цій частині.

3. ПостановуЖитомирського апеляційного суду від 21 листопада

2024 року в частині позовних вимог про виділення спірного майна у власність відповідача та стягнення грошової компенсації скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

4. Додаткову постанову Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року скасувати.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко