ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 954/206/25 Головуючий у І-й інстанції: Олійник В.М.
Номер провадження: 22-ц/819/328/26 Доповідач: Воронцова Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя- доповідач) Воронцової Л.П.,

суддів: Майданіка В.В.,

Склярської І.В.,

секретаря Андреєвої В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Працевитий Геннадій Олександрович ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Дацишина Мирослава Валентинівна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Чернівської (Андрієво-Іванівської) сільської ради Березівського району Одеської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 12 грудня 2025 року, ухвалене суддею Олійник В.М. , у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Чернівської (Андрієво-Іванівської) сільської ради Березівського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Андрієво-Іванівської сільської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали у цивільному шлюбі без офіційної реєстрації шлюбних відносин. У зв`язку із збройною агресією рф щодо України, зокрема і в Каховському районі Херсонської області вони були вимушені виїхати на певний час за кордон - до Польщі, де у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження 2407011/00/AU/2022/040349, виданим правлінням Реєстрації актів громадянського стану у м. Люблінець. Сімейне життя не склалось, у зв`язку із чим вони вже не проживають, більш ніж два роки, як сім`я.

Після припинення сімейних відносин, син ОСОБА_4 залишився проживати із батьком. Місце проживання малолітньої дитини узгоджено сторонами у нотаріально посвідченому договорі щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 08.12.2023, за умовами якого місце проживання сина було визначено за місцем проживання батька, та визначено права і обов`язки батька та матері. Відповідач за умовами договору зобов`язалася брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини, незалежно від стосунків з батьком (п.п. 3.2.1 договору), однак свої обов`язки по вихованню дитини, матеріальному утриманню відповідач не виконує, фактично самоусунулась від спілкування із сином.

15.07.2024 судовим наказом Миколаївського районного суду Одеської області у справі №508/504/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина - ОСОБА_4 .

Він, як батько, повністю займається вихованням сина, відповідач разом з сином не проживає, не намагається спілкуватись з дитиною, не цікавиться його життям, майже від народження дитини не бере участі у розвитку сина, вихованні дитини, не забезпечує його матеріально, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина.

Просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 12 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що у цій справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка проживає з батьком. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням сина, її вихованням і розвитком займається батько, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із нею сімейних відносин не відповідає інтересам останньої.

Розглядаючи вказану справу за відсутності висновку органу опіки та піклування, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, згідно з яким висновок органу опіки та піклування має дорадчий характер і не є обов`язковим для суду. Оскільки позивач не довів самого факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, відсутність такого висновку не може бути перешкодою для ухвалення рішення про відмову в позові, оскільки позбавлення батьківських прав за таких обставин у будь-якому випадку не відповідатиме інтересам дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович, подав апеляційну скаргу, вважає його незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було взято до уваги надані докази на підтвердження позовних вимог, не було надано їм належної оцінки, не було враховано, що визначення місця проживання дитини з батьком, а також укладання договору між сторонами щодо виконання батьківських обов`язків автоматично не спростовує факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, як зазначено судом у рішенні.

ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків, не здійснює дій, необхідних для зміни взаємовідносин із сином , майже від раннього віку дитини і натепер мати відсутня в житті малолітнього сина.

За весь час розгляду справи відповідач жодного разу не спілкувалась особисто з сином, не вчиняла жодних дій задля зустрічей, спілкування, зокрема і з використанням відеозв`язку (скаржник не заперечував проти спілкування і не чинив перешкод у цьому). Відповідачу було відомо про дану судову справу, у той же час в матеріалах справи відсутні будь-які заперечення проти позовних вимог, відсутні докази на спростування ухилення від виконання батьківських обов`язків, що свідчить про байдуже ставлення ОСОБА_2 як до вирішення справи, так і до життя власного сина.

Із письмових доказів, наданих позивачем, слідує, що ОСОБА_2 дитиною не цікавиться, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина , у його вихованні участі не бере, у дитячий садок не з`являлась жодного разу.

Виконавчий документ для примусового стягнення аліментів він не подавав, проте це не звільняє ОСОБА_2 від обов`язків щодо утримання дитини. Жодних дій щодо матеріального утримання сина Відповідачем не вчинялось, жодної матеріальної допомоги від неї отримано не було.

У матеріалах справи наявна власноруч написана ОСОБА_2 заява від 01.12.2023 р. про передання опіки батькові, окремо в заяві зазначено, що "дитині буде краще з батьком", після якої відповідач фактично покинула сина, переклавши всі обов`язки щодо виховання, утримання винятково на батька, що не було досліджено та не було враховано при розгляді справи судом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач постійно змінює фактичне місце проживання. теперішнє місцезнаходження відповідача невідоме, на зв`язок ОСОБА_2 не виходить.

Наголошує, що ОСОБА_2 зникла з життя сина, коли йому був лише рік, з ранніх років його життя ухилилась від його виховання та забезпечення розвитку, з огляду на що, поступово дорослішаючи, малолітній ОСОБА_4 пристосовується до життя без матері.

Справа розглянута судом за відсутності висновку органу опіки і піклування щодо предмета спору, поклавши провину щодо відсутності висновку на позивача, зазначивши, що він правом витребувати такий доказ не скористався.

У той же час, при зверненні до суду із позовною заявою ним було заявлено клопотання про витребування вказаного висновку.

Законодавством не допускаються винятки щодо неотримання висновку органу опіки та піклування під час розгляду справ про позбавлення батьківських прав, що узгоджується із усталеною позицією Верховного Суду.

Судом допущено процесуальні порушення, скаржник, і його представник мали змогу знайомитися із заявами органу опіки і піклування лише в Електронному кабінеті в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

В електронному кабінеті справи №954/206/25 наявні лише реєстраційні картки вхідних документів від органу опіки та піклування без файлів-додатків, тому ознайомитись зі змістом заяв не виявлялось можливим.

Просив скасувати рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем в судах першої і апеляційної інстанції.

Провадження в суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2026 визначено склад колегії суддів : Воронцова Л.П. (суддя-доповідач), Майданік В.В., Склярська І.В.

Ухвалою суду від 16.01.2026 відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.02.2026 справу призначено до судового розгляду на 17.03.2026.

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що не перешкоджає її розгляду.

В судове засідання апеляційної інстанції учасники справи, які не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду справи, що не перешкоджає її розгляду у їх відсутність в порядку частини 2 статті 372 ЦПК України.

Встановлені судом обставини справи

Відповідно до виписки із свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого Управлінням реєстрації актів громадянського стану м. Люблінець Сілезьке воєводство Республіка Польща батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значаться: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно довідки №285 від 01.03.2023 про реєстрацію особи громадянином України, виданої Генеральним консульством України у Кракові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Польща, за рішенням Генерального консульства України в Кракові набув громадянства України з моменту народження.

Довідкою від 14.03.2024 №5127- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, підтверджено, що ОСОБА_3 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно заяви ОСОБА_2 від 01.12.2023, остання передає право опіки над малолітнім ОСОБА_6 батьку дитини - ОСОБА_1 .

Нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Ванскокою С.В. договором від 08 грудня 2023 року, укладеним між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визначено місце проживання та утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком Малецьким Едуардом та порядок здійснення батьківських прав і обов`язків батьків дитини.

Судовим наказом від 15.07.2024 у справі № 508/504/24 Миколаївським районним судом Одеської області стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів заробітку.

Згідно Акту обстеження умов проживання від 14 серпня 2014 року складеного спеціалістами Чернівської сільської ради Березівського району Одеської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком і бабусею, для виховання та розвитку дитини створено належні санітарно-гігієнічні умови.

Зі змісту характеристики ОЗО "Андрієво-Іванівського закладу загальної середньої освіти" від 21.01.2025 №10 на вихованця дошкільного підрозділу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина відвідує заклад із вересня 2024 року, виховується у неповній сім`ї, батько займається вихованням дитини. Мати у вихованні хлопчика участі не бере, у дитсадок не з`являлася жодного разу.

Свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 пояснили, що знають родину ОСОБА_9 близько двох років, проживають з ними по сусідству у с. Чернове. Разом з ОСОБА_10 проживають його син ОСОБА_4 та мати позивача ОСОБА_11 . Матір дитини вони ніколи не бачили, хоча у будинку останніх бувають мало не щодня. Вихованням дитини займаються бабуся та батько.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що є матір`ю позивача - ОСОБА_1 , з яким разом проживає та допомагає у вихованні його сина. Відповідач з грудня 2023 року у їхній сім`ї не проживає, з собою забрала старшого сина та до їхньої родини більше не повернулася. Останній раз невістка бачила дитину у кінці грудня 2023 року. За весь цей час дитиною не опікувалася, ніколи не телефонувала, не цікавилася сином, його вихованням. Позивачу писала лише смс з питаннями про дитину, телефонувала влітку 2025 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

При підготовці справи до судового розгляду апеляційним судом витребувано висновок Органу опіки і піклування Чернівської сільської ради Березівського району Одеської області щодо предмета спору.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до вимог частини 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не у повній мірі.

Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 26 квітня 2023 року у справі № 931/709/21).

У рішенні у справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України").

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки докази, подані позивачем, не свідчать про свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дитини.

Очевидно, що сімейні відносини мають "складний" характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду доволі складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку матері може бути недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. З метою забезпечення найкращих інтересів дитини, за обставин цієї справи, не виправдано позбавляти матір права на контакт з дитиною і її виховання. Позбавлення матері батьківських прав не відповідає критерію пропорційності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 133/747/23, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на задоволення потреб у любові, піклуванні та матеріального забезпечення. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що саме він виховує дитину, а відповідачка з грудня 2023 року не бере участі у житті дитини, не можуть бути достатньою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі позивачем не доведено, а судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було надано належної оцінки заяві від 01.12.2023 ОСОБА_2 про передання опіки батькові, після якої відповідач фактично покинула сина, переклавши всі обов`язки щодо виховання, утримання винятково на батька підлягають відхиленню, оскільки не свідчить про свідоме нехтування виконання нею батьківських обов`язків та висновки суду не спростовує.

Відсутність спілкування матері з сином у цій справі обумовлена, зокрема, розривом сімейних стосунків між сторонами, їх проживанням у різних регіонах України та не може однозначно свідчити про ухилення матері від виконання свого обов`язку щодо виховання та утримання дитини.

Обставин, які б характеризували відповідачку як таку, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, в справі не встановлено. Тобто в справі не встановлено ні винної поведінки матері, ні свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що свідчить про відсутність підстав для позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина.

Відповідачці не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів. Суд не встановив, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини, і що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідатиме інтересам дитини, оскільки обставини умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків або створення нею особливо непридатного чи неблагополучного середовища для дитини не знайшли свого підтвердження.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що позивач при розгляді спору не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення відповідачки батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на краще і сприятиме захисту інтересів дитини.

Верховним Судом у постановах від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 1915/2789/12 та інших акцентував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Встановивши відсутність фактів злісного нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо сина, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього сина.

Позбавлення батьківських прав відповідача не буде гуртуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд послідовно зазначав про підходи, якими керується у справах подібної категорії, а саме: у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю (кровними батьками), крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49).

Установивши, що обмежена участь матері у спілкуванні з дитиною та її вихованні не пов`язана з винними та свідомими діями відповідачки, спрямованими на фізичне дистанціювання та емоційне відсторонення від дитини, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав.

Судом не встановлено, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про позбавлення батьківських прав участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Надаючи правову оцінку висновку органу опіки і піклування Чернівської сільської ради Березівського району Одеської області колегія суддів зазначає, що погодитися із ним не може, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, його складено на підставі опитування позивача і його матері, які є зацікавленими особами у результаті розгляду справи, не гуртуються на об`єктивних фактах, які свідчать про свідоме нехтування відповідачкою щодо виконання нею обов`язків по вихованню і матеріальному утриманні дитини, без проведення опитування відповідачки та носить рекомендаційний характер.

Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Матеріали справи і встановлені судом обставини не підтверджують, що до відповідачки вживались попереджувальні заходи з метою зміни поведінки по відношенню до дитини, що впливає на виконання державою свого позитивного обов`язку за статтею 8 Конвенції.

У спірних правовідносинах не встановлено, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

З урахуванням усіх обставин справи та на підставі оцінки доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України), судом зроблено обґрунтовані висновки про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом впливу й відсутня необхідність у його застосуванні.

При цьому не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_12 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання сина.

Отже, у даній справі позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина не відповідає її якнайкращим інтересам, оскільки обставини ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Колегія суддів уважає, що питання щодо належного виховання дитини можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання дитини з біологічною матір`ю.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для матері, так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 645/1592/24 (провадження № 61-3978св25).

Вирішуючи спір, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів не вбачає неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, так і порушень норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів погоджується, що наразі позбавлення відповідача батьківських прав не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ.

Разом із цим, установлені судом обставини вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_12 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків у подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду: від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року у справі № 591/6037/21, від 10 грудня 2025 року у справі № 179/1100/24).

При цьому, апеляційний суд зазначає, що відповідачка має брати більш активну участь у вихованні та утриманні своєї дитини, тому встановлені судом обставини вказують на наявність підстав для того, аби попередити останню про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у разі не виконання це може бути підставою позбавлення її батьківських прав відносно сина.

У разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду саме другий з батьків дитини має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками (див. постанову Верховного Суду від 17 грудня 2025 року у справі № 758/11262/23).

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи позивача перевірені, та зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною четвертою статті 376 ЦПК України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити шляхом доповнення її резолютивної частини попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до своїх обов`язків щодо виховання сина, а в іншій частині - залишити без змін.

Щодо судових витрат

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої пункту 1, частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки зміна судового рішення не призвела до збільшення або зменшення обсягу вирішення позовних вимог, розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Працевитий Геннадій Олександрович, задовольнити частково.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 12 грудня 2025 року в оскаржуваній частині змінити шляхом доповнення його резолютивної частини абзацом такого змісту:

"Попередити ОСОБА_12 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

В іншій частині рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів, з дня складання повного рішення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції Верховного Суду.

Повний текст складено 16.03.2026.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді: В.В. Майданік

І.В. Склярська